Справа № 331/701/22
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.05.2022 Провадження № 2-а/331/20/2022
Справа № 331/701/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря Федорової К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4 батальйону, 3 роти УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції області Попруженка Андрія Володимировича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серія БАВ № 252271 від 29 січня 2022 року та закриття справи, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського 4 батальйону, 3 роти УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції області Попруженка Андрія Володимировича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серія БАВ № 252271 від 29 січня 2022 року та закриття справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 січня 2022 року на автодорозі М-29, 159 км, Новомосковського району Дніпропетровської області, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , було зупинено співробітниками поліції. Транспортний засіб, яким він керував є - DAF CF 85430, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить підприємству ТОВ «КОНСТАНТ ІНКОМ ЛОГІСТІК». Співробітником поліції, а саме сержантом поліції 4 батальйону, 3 роти УПП в Дніпропетровській області Попруженком Андрієм Володимировичем, який перебував на службі в Департаменті патрульної поліції, аргументуючи тим, що ОСОБА_1 нібито порушив правила дорожнього руху, було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2022р. БАВ № 252271 (надалі Постанова).

Із зазначеною Постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її незаконною і такою, що має бути скасована з наступних підстав.

В Постанові зазначено, що Позивачем було порушено п. 22.3 ПДР, оскільки у Позивача начебто була відсутня достатня кількість вогнегасників, а на вогнегасниках, які були відсутнє маркування, яке дає змогу визначити ємність вогнегаснику, що не відповідає дійсності, адже інспектор фактично здійснив поверхневу перевірку, при цьому порушивши порядок її проведення, самостійно відкривши зачинену кришку боксу. Однак, у інспектора була відсутня підстава для такої перевірки, яка передбачена Законом України «Про національну поліцію».

Переглянувши документи Позивача, інспектор почав виносити Постанову про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що інспектором поліції було порушено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, яку визначає Інструкція з оформлення поліцейський матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11,2015р. за № 1395 (далі - Інструкція).

Згідно із п. 4 розділ 1 Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до пункту 4 розділу III Інструкції Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Процедура розгляду справи визначена пунктами 9 і 10 розділу III Інструкції.

Так, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Згідно із п.5 розділ IV Інструкції Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення без забезпечення прав і законних гарантій особи, що притягується до адміністративної відповідальності, об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення із суворим дотримання законності (ст.7 КУпАП) призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, право знайомитися з матеріалами справи, на підставі яких уповноважена особа приймає рішення, про притягнення до адміністративної відповідальності, заявляти клопотання, подавати докази по справі, тощо.

В порушення вищезазначеного порядку розгляду справи, інспектором не оголошено, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснені його права і обов`язки, не досліджувалися докази, не заслуховувалися його пояснення та ін.

Таким чином, інспектор, нехтуючи норми статей 278-280 КУпАП, незважаючи на ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, виніс Постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, в п. 22.3 ПДР зазначено наступне: «Перевезення вантажу дозволяється за умови, що він:

а) не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху;

б) не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним;

в) не обмежує водієві оглядовості;

г) не закриває зовнішніх світлових приладів, світлоповертачів, номерних і розпізнавальних знаків, а також не перешкоджає сприйманню сигналів, що подаються рукою;

ґ) не створює шуму, не піднімає пилу та не забруднює проїзну частину і навколишнє середовище.».

Отже, цей пункт не відноситься ані до перевезення небезпечних вантажів, ані до наявності чи відсутності вогнегасників.

Вважає, що події та складу адміністративного порушення в його діях взагалі немає.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, Відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відповідно до встановлених процедур і довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

На підставі вищевикладеного просить суд Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.01.2022р. серія БАВ №252271, прийняту сержантом поліції 4 батальйону, 3 роти УПП в Дніпропетровській області Попруженком Андрієм Володимировичем, про застосування до ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 510,00 гри. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП - скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, - закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496.20 гривень.

У судове засідання Позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Представник Позивача в судове засідання не з`явилася, своєю заявою просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань суду не надали.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.-ч. 2,5 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування вимог надано суду копію оскаржуваної постанови серії БАВ №252271 від 29.01.2022 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за порушення, передбачене ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 22.3 ПДР України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову про адміністративне правопорушення перевіряє законність та обґрунтованість постанови та може прийняти одне із рішення як скасування постанови.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів на спростування обставин, повідомлених Позивачем, Відповідачі суду не надали, жодного заперечення проти позову не навели.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Аллене де Рібем проти Франції» від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЕСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принци 7).

За таких обставин та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, так як факт порушення Правил дорожнього руху України не є доведеним Відповідачами по справі.

Крім того, відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема, про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень.

Проте суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 4 батальйону, 3 роти УПП в Дніпропетровській області, сержанта поліції області Попруженка Андрія Володимировича, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серія БАВ № 252271 від 29 січня 2022 року та закриття справи, задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № 252271 від 29 січня 2022 року, винесену сержантом поліції УПП в Дніпропетровській області Попруженком Андрієм Володимировичем про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496.20 гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя: М.В. Антоненко