Справа № 300/143/22
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" травня 2022 р. справа № 300/143/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Шевченко Наталія Павлівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідачі) про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 25.11.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.11.2021 року відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з тих підстав, що у ОСОБА_1 відсутній стаж на посадах, віднесених до категорій посад державної служби для призначення пенсії відповідно до ЗУ Про державну службу та повідомлено, що стаж державної служби станом на 01.05.2016 року складає 1 рік 7 місяців. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ Про державну службу. Внаслідок чого, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.11.2021 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до статті 37 ЗУ Про державну службу № 3723-ХІІ з 25.11.2021 року, з урахуванням до стажу державної служби періодів роботи: з 20.04.2006 року по 08.12.2014 року на посадах т.в.о. керуючого справами виконкому, керуючого справами виконкому Калуської міської ради та заробітної плати згідно довідок про заробітну плату № Б-183 від 11.11.2021 року, Б-166 від 29.10.2021 року, виданих Калуською районною державною адміністрацією.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.24-25).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.02.2022 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що за результатами розгляду заяви та наданих документів позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області винесено рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії від 30.11.2021 року. Після винесення оскаржуваного рішення, воно було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та долучено до матеріалів електронної пенсійної справи позивача. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача, на прийняття відповідного рішення у відповідності до пункту 4.2 Порядку № 22-1, на підставі чого, відповідач не наділений правами щодо перерахунку пенсії, оскільки позивач за місцем проживання (реєстрації) відноситься до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.32-35).
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.02.2022 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що у ОСОБА_1 відсутнє право на пенсію за віком відповідно до ЗУ Про державну службу з огляду на те, що станом на 01.05.2016 року у неї був відсутній 20-річний стаж роботи на посадах державного службовця та віднесених до них посад державних службовців. Водночас зазначено, що до стажу державної служби ОСОБА_1 не може бути зараховано період роботи з 20.04.2006 року по 08.12.2014 року, оскільки посада керуючого справами виконкому міської ради віднесена до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних посад державних службовців (а.с.41-44).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 1961 року народження, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
25.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення пенсії з одного виду призначеної пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на інший - згідно Закону України Про державну службу.
За наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.11.2021 року відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії згідно Закону України Про державну службу (а.с.18).
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється Законом України Про державну службу в редакції Закону від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон № 3723 - ХІІ).
Водночас, з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII., за змістом якого, пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 90 та пунктом 10 та 12 Прикінцевих положень цього Закону.
Так, статтею 90 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.
При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.
Відповідно до статті 25 Закону № 3723 - ХІІ, основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Водночас, стаття 25 Закону № 3723 ХІІ не відносить посаду керуючого справами виконкому до жодної з існуючих категорій державної служби, також актами Кабінету Міністрів України на даний час цього не здійснено.
Проте, в пункті 4 частини 2 статті 46 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМ України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283).
Відповідно до п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст.14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач в період з 20.04.2006 року по 08.12.2014 року працювала на посаді т.в.о. керуючого справами виконкому, керуючим справами виконкому Калуської міської ради, в період з 09.12.2014 року по 11.02.2015 року позивач працювала на посаді працівника-консультанта народного депутата України та з 12.02.2015 року по 19.10.2018 року працювала на посаді голови Калуської районної державної адміністрації (а.с.10-13).
З огляду на наведені вище правові норми, на переконання суду, період роботи ОСОБА_1 з 20.04.2006 року по 08.12.2014 року на посаді керуючого справами виконкому, - як віднесений до відповідних категорій посад державних службовців, повинен зараховуватися до стажу державної служби. Також, до стажу державної служби зараховується період роботи з 09.12.2014 року по 11.02.2015 року на посаді працівника-консультанта народного депутата України та періоди роботи з 12.02.2015 року по 19.10.2018 року на посаді голови Калуської районної державної адміністрації.
Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців складав 8 років 7 місяців та на посадах державних службовців 1 рік 3 місяці, що в загальній кількості становив більше 10 років.
Враховуючи викладене, а зокрема те, що станом на 01.05.2016 року (дня набрання чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.) ОСОБА_1 обіймала посаду державного службовця голови Калуської районної державної адміністрації, відтак умови призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця мають визначатися на підставі пункту 10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
При цьому, суд вказує на те, що відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 19 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, необхідними умовами для призначення пенсії державного службовця є пенсійний вік, страховий стаж, встановлений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та наявність, в даному випадку, не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на дату звернення до відповідача (25.11.2021 року) із заявою про переведення її із пенсії за віком на пенсію державного службовця досягла 60 років та відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набула необхідного страхового стажу та набула необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців згідно положень Пункту 10 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу, № 889-VIII, внаслідок чого, позивач має право на виплату пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу з 25.11.2021 року.
Що стосується позовної вимоги в частині нарахування та виплати пенсії згідно довідок про заробітну плату № Б-183 від 11.11.2021 року, Б-166 від 29.10.2021 року, виданих Калуською районною державною адміністрацією, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категорія осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2016 року № 622 (надалі Порядок), пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
Згідно пункту 5 Порядку, форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Суд зазначає, що постановою Правління ПФУ № 1-3 від 17.01.2017 року затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям.
Зокрема, в додатку 1 даної Постанови затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), а в додатку 2 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).
Суд, дослідивши зміст довідок про заробітну плату № Б-183 від 11.11.2021 року, Б-166 від 29.10.2021 року, виданих Калуською районною державною адміністрацією встановив, що останні за формою та змістом відповідають вимогам довідок, затверджених постановою Правління ПФУ № 1-3 від 17.01.2017 року.
Водночас, з огляду на зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.11.2021 року, позивачу відмовлено у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ЗУ Про державну службу з тих мотивів, що стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 року складає 1 рік 7 місяців, що є не достатнім для призначення такої пенсії, з огляду на положення Пункту 12 Прикінцевих положень Закону України Про державну службу, № 889-VIII. Відтак, спору між позивачем та відповідачем щодо нарахування та виплати пенсії згідно довідок про заробітну плату № Б-183 від 11.11.2021 року, Б-166 від 29.10.2021 року, виданих Калуською районною державною адміністрацією, на час звернення ОСОБА_1 у цій справі до суду не існувало, отже, вказана вимога є передчасною.
Суд зазначає, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, внаслідок чого, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 227 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сплачений судовий збір в розмірі 227 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018),

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 690005).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.