Справа № 280/543/22
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Справа № 280/543/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу, пенсію за віком, починаючи з моменту звернення з заявою, а саме з 01 квітня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з досягненням 60 річного віку та наявності достатнього страхового стажу позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 84 від 05.05.2021 в задоволенні заяви відмовлено з підстави того, що відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 не менше 28 років. Вважає дії відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком протиправними, так як, страховий стаж позивача складає 32 роки 1 місяць та 14 днів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18 січня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 17.02.2022 надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Розглянувши документи подані для призначення пенсії позивачу Управлінням встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону №1058-IV становить 26 років 3 місяці 4 дні. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону №1058-IV чоловіки 1960 року народження, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням прийнято рішення за №84 від 05.05.2021 про відмову у призначенні пенсії. Просить залишити без розгляду позовні вимоги за період, що виходить за межі шестимісячного терміну звернення до суду та відмовити в задоволенні позовної заяви.

На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі 14.02.2022 відповідачем надано до суду копії матеріалів пенсійної справи позивача, 21.02.2022 позивачем надані до суду копії всіх сторінок трудової книжки.

На підставі матеріалів справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач 11.06.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

На заяву позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 23.06.2020 №155 відмовило у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що страховий стаж складає 25 років 09 місяців 15 днів, чого недостатньо для призначенні пенсії за віком в 60 років. Вказано, що при підрахунку стажу позивачу не зараховано період роботи в фірмі «Альвена» з 26.12.1991 по 09.03.1997, оскільки в даті наказу про прийом міститься виправлення, яке не завірено відповідним чином. Зазначений період роботи потребує додаткового уточнення.

Для підтвердження наявного трудового стажу позивач звернувся до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради з заявою про надання архівної довідки про трудовий стаж в ПП «ГРИОР» за 1993-2016 роки.

Після отримання архівної довідки позивач 01.04.2021 звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №84 від 05.05.2021 в задоволенні заяви відмовлено. Як вбачається з повідомлення підставою відмови в призначення пенсії послугувала та обставина, що відповідно до п. 1 ст. 26 Закону 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 не менше 28 років. У відповіді було зазначено, що страховий стаж становить 26 років 3 місяця та 4 дні, чого недостатньо для призначення пенсії за віком.

04.06.2021 звернувшись на веб-портал Пенсійного фонду України позивач отримав відповідь від Головного управління ПФУ України в Запорізькій області, в якій було зазначено, що в призначенні пенсії відмовлено через відсутність достатнього страхового стажу. Крім того у відповіді повідомлено, що при прийнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, не були враховані відомості, зазначені в архівній довідці через неможливість встановити приналежність цієї довідки саме до позивача.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XIІ (далі Закон №1788-XIІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1788-XIІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону №1788-XIІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, відомості про наявність у позивача стажу роботи за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, в першу чергу, підтверджуються записами в трудовій книжці, і лише за відсутності таких записів - відповідними довідками з місця роботи.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі - Постанова №301), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Судом досліджені надані позивачем до матеріалів справи копії трудової книжки та архівної довідки.

Записами №13 від 26.12.1991 та №14 від 09.03.1997 підтверджується період роботи позивача на фірмі «Альвена» Мелітопольського району.

Записами №15 від 12.03.2997 та №16 від 30.12.2016 підтверджується період роботи позивача у ПП «Гриор», відомості про призначення на посаду та звільнення містяться також в архівній довідці Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24.03.2021 №Д-98.

Доказів протилежного відповідачем на надано.

Суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванні заробітної плати на конкретну посаду, яку позивач займав у той чи інший період його роботі підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає позивачу право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу положень статті 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати.

В той же час пункт 43 Порядку гарантує, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Крім того, відповідно до приписів статті 64 Закону № 1058-IV відповідач наділений правом, зокрема, проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями.

Однак, відповідачем не надано доказів здійснення законодавчо визначених дій для встановлення періоду роботи, який підлягає зарахуванню до загального стажу позивача.

Отже, судом встановлено, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії не було зараховано йому період роботи з 26.12.1991 по 09.03.1997 та з 01.01.2004 по 31.12.2016 за відсутності підстав, визначених законом.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо не призначення позивачу пенсії за віком, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Відмова у призначенні пенсії позивачу викладена у рішенні відповідача №84 від 05.05.2021, яким розглянута заява від 01.04.2021, отже, порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправного рішення відповідача, а відтак, належним, співмірним та ефективним способом захисту порушеного права за встановленими обставинами у даній справі є визнання протиправним рішення, зобов`язання відповідача зарахувати до стажу позивачу, період роботи з 26.12.1991 по 09.03.1997 та з 01.01.2004 по 31.12.2016 та призначити позивачу пенсію за віком, починаючи з моменту звернення з заявою, а саме з 01.04.2021.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд критично оцінює посилання відповідача на пропуск строку звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки позивач для вирішення питань, які є в даній справі позовними вимогами, в обґрунтування чого ним було додано відповідні докази звертався до органів пенсійного фонду у травні, червні, вересні 2021 року, на що також у травні, червні, вересні 2021 року отримував відповіді. Не отримавши позитивне вирішення позивач звернувся до суду у грудні 2021 року, а тому ним не пропущений строк звернення до суду встановлений статтею 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі справа №201/9987/17(2-а/201/304/2017) зазначив, що застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Верховний Суд також виходив з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Суд констатує, що пенсіонер не може бути позбавлений соціальної захищеності та належного пенсійного забезпечення внаслідок невиконання уповноваженими органами покладених на них обов`язків, оскільки це суперечитиме конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.

Отже, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущений, а відтак клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений судовий збір у сумі 1816,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , період роботи з 26.12.1991 по 09.03.1997 на фірмі «Альвена» Мелітопольського району, з 01.01.2004 по 31.12.2016 в ПП «ГРИОР» та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з моменту звернення з заявою, а саме з 01.04.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 1816,00 грн. (одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, площа Народна, 4; ).

Повне судове рішення складено 26.05.2022.

Суддя Б.В. Богатинський