Справа № 739/15/22
Суддя: Іващенко І. К.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 739/15/22
Провадження № 2-а/739/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Іващенка І.К.,

за участі секретаря Шкурат О.Г., Неживець К.В.,

представника позивача Глух М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новгород-Сіверський у спрощеному позовному провадженні, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю Савченко Владислав Олегович, про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24 грудня 2021 року позивачем отримано постанову серії ВМ №00002909 від 14.12.2021 року, складену старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 8500 грн., за фактом того, що 13.12.2021 року об 22-26 год., за адресою: М-02 км 0+606,Чернігівськ область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: навантаження на здвоєнні осі транспортного засобу на 8,6% (4,703 тон).

Також, 24 грудня 2021 року позивачем отримано постанову серії ВМ №00001751 від 30.11.2021 року, складену старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Колесник Наталією Геннадіївною, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 8500 грн., за фактом того, що 29.11.2021 року о 22-28 год., за адресою: М-02 км 0+606, Чернігівська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 5% (4,012 тон).

Крім того, 31 грудня 2021 року позивачем отримано постанову серії ВМ №00004336 від 21.12.2021 року, складену старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владиславом Олеговичем, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 8500 грн., за фактом того, що 21.12.2021 року о 18-01 год., за адресою: М-02 км 0+606, Чернігівська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 7,6% (4,504 тон).

Позивач зазначив, що вважає вказані постанови необгрунтованими та незаконними, оскільки вони не містять інформації про масу транспортних засобів та масу, що припадала на їх одиночні та здвоєні осі під час завантажування, процентне перевищення нормативного навантаження, зазначене в постановах не відповідає зазначеному розміру перевищення навантаження визначеному в тонах, тощо. Також зазначив, що водієм зазначеного транспортного засобу є найманий працівник ОСОБА_2 , який проїжджає майже усю територію України та безліч автоматичних вагових пристроїв, і лише за адресою М-02, км 0+606, Чернігівська область встановлюється перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Також позивач посилався на те, що належні йому транспорті засоби є контейнеровозами, а тому маса вантажу, яку він може перевозити до 14 тон. Також маса автомобіля 14700 кг, з контейнером без водія. При цьому у постанові не зазначено, яка саме маса автомобіля з вантажем була зафіксована та ці дані не були враховані відповідачем при винесені постанови.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати протиправними та скасувати постанови серії ВМ №00002909 від 14.12.2021 року, серії ВМ №00001751 від 30.11.2021 року та серії ВМ №00004336 від 21.12.2021 року. В якості свідка допитати в судовому засіданні водія ОСОБА_3 .

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху.

25.01.2022 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунені недолік та зменшення позовних вимог, а саме відмову від позовних вимог в частині оскарження постанови серії ВМ № 00001751 від 30 листопада 2021 року та вирішення питання щодо повернення позивачу частини судового збору.

Ухвалами суду від 27 січня 2022 року, після усунення недоліків, позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено останню до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та повернуто позивачу надмірно сплачений судовий збір.

21 лютого 2022 року, через канцелярію суду, від представника відповідача адвоката Доготер О.Г. надійшов відзив на позовну заяву з доданими матеріалами зважування транспортного засобу та сертифікатами приладу фіксації адміністративного правопорушення. Відповідач вважає адміністративний позов безпідставним та просив в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи призначену на 10.03.2022 об 14-00 год. в режимі відеоконфернеції.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справи 10 березня 2022 року не відбувся.

19.05.2022 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про прове6дення судового засідання призначеного на 27 травня 2022 року о 09:00 год. у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 19 травня 2022 року задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання 27.05.2022 о 09:00 год. у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив адміністративний позов задовольнити. Додатково зазначив, що позивач погоджується з формулою розрахунку наданим представником відповідача, але сам розрахунок зроблено з порушенням законодавства, а саме замість максимально допустимого значення п. 22.5 Правил загальної маси транспортного засобу 18000 кг (для контейнеровозу), представником відповідача взята вага 16000 кг, що і привело до винесення незаконних постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником спеціалізованого транспортного засобу MAN TGX 26/440 д.н.з. НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб являється контейнеровозом (а.с. 13).

14.12.2021 року старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко В.О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушенняу сфері безпеки на автомобільномутранспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка мас реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія BM № 00002909, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту постанови вбачається, що 13.12.2021 року об 22-26 г., за адресою: М-02 км 0+606,Чернігівськ область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26/440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: навантаження на здвоєнні осі транспортного засобу на 8,6% (4,703 тон) (а.с. 14).

Також 31.12.2021 року старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко В.О. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушенняу сфері безпеки на автомобільномутранспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка мас реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія BM № 00004336, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту постанови вбачається, що 21.12.2021 року о 18-01 г., за адресою: М-02 км 0+606, Чернігівська область, зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26/440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 7,6% (4,504 тон) (а.с.16).

Твердження позивача про те, що водієм транспортного засобу є ОСОБА_2 не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Постановою КМУ від 14 листопада 2018 року № 1197 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до якого підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

-визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

-визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

-оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

-користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

-користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

-оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності внесено відомості про іншого, аніж позивач, користувача транспортного засобу, позивач не надав.

Отже, саме позивач ОСОБА_1 є особою, яка має нести адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ); Правилами дорожнього руху, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі -ПДР); Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879); Вимогами до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2016 за №1171/29301 (далі - Вимоги № 255).

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

У відповідності до частини 2 статті 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Аналізуючи арифметичну формулу та перевіривши представлені сторонами у справі розрахунки суд приходить до висновку, щодо не відповідності розміру відсотків навантаження на здвоєні осі показникам викладеним у оскаржуваних постановах.

Як встановлено, транспортний засіб MAN TGX 26/440, д.н.з. НОМЕР_1 є контейнеровозом.

Суд погоджується з представленою відповідачем формулою встановлення відсоткового перевищення навантаження на здвоєні осі транспортного засобу, а саме:

ВН = (Мфакт. Ммакс. Мфакт. 16%*Мфакт.) / Мфакт. * 100%

Де: ВПН відсоткове перевищення навантаження; Мфакт. фактична маса транспортного засобу зафіксована в автоматичному режимі; Ммакс. максимально допустима п. 22.5 Правил загальна маса транспортному засобу.

В свою чергу, суд критично ставиться до розрахунку наданого відповідачем. Суд вважає при розрахунку ВПН відповідачем помилково взято показник максимального допустимого навантаження у розмірі 16 т. замість 18 т., як для контейнеровозу.

Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та бере його за основу при вирішенні справи по суті.

Відповідно до статті 229 КУпАП, органи автомобільного транспорту розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст.280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Згідно ст. 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Частинами 1-3 ст.283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Аналізуючи матеріали справи розрахунки представлені учасниками справи суд дійшов висновку, що відповідачем не подано будь-яких доказів перевищення встановлених законодавством норм навантаження на здвоєні осі під час руху транспортними засобами автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів, не обґрунтовано відповідність розміру процентного перевищення нормативного навантаження зазначеному розміру перевищення навантаження, визначеному в тоннах. Наведені обставини не спростовано доводами, які викладено у відзиві відповідача. Крім цього, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем залишено поза увагою вимоги п.4 Правил про допустиме перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

При цьому, слід зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

При цьому, вважаємо за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Проаналізувавши подані сторонами матеріали які містяться у справі, вбачається відсутність належних і допустимих доказів, наведені відповідачем аргументи та надані докази не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими, оскаржувані постанови не містять повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.2ст.132-1КУпАП, а тому відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є склад правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов і достатність підстав для їх задоволення із закриттям справ про адміністративне правопорушення.

Стосовно вимоги позивача, щодо витрат на правничу допомогу судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Відповідно до ч. 1-5 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч. 7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до частини 5статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, позивачем повинен бути доведений сам факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у конкретному розмірі. При цьому суд зобов`язаний дослідити згоду позивача на оплату конкретної суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог ця сума покладається на самого позивача.

Так, позивачем до позову не додано доказів щодо фактичної сплати адвокату гонорару у розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, позивачем не доведено, що витрати на правничу допомогу були неминучими та фактично понесеними, а тому суд дійшов до висновку, щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно вимог ст.139 КАС України та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17, з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню належним чином підтверджені судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст.2,10,11, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 271, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю Савченко Владислав Олегович, про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови серії: ВМ № 00002909 від 14.12.2021, ВМ № 00004336 від 21.12.2021, винесені старшим інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті, ОСОБА_4 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2ст.132-1 КУпАП, а справи про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В частині позову щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 адреса місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, місцезнаходження: м.Київ, пр.Перемоги,14, .

Третя особа: старший державний інспектор відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті, ОСОБА_4 місцезнаходження: м.Київ, пр.Перемоги,14.

Суддя: І.К. Іващенко