Справа № 360/4114/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

м. Київ

справа № 360/4114/20

адміністративне провадження № К/9901/34318/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Луганської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Національної поліції Луганської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Луганської обласної прокуратури на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 (суддя - Шембелян В. С.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині (колегія суддів у складі: Сіваченка І. В., Блохіна А. А., Геращенка І. В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - відповідач, АРМА), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, що полягає у не здійсненні заходів щодо прийняття в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18) вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 04.07.2018 у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1087/18) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018;

- зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів вчинити дії з фактичного прийняття в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18) вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 04.07.2018 у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1087/18) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018;

- зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою подальшого управління/розпорядження арештованим майном звільнити комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 від майна, яке передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління за ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18), шляхом вивозу його з комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві приватної власності належить комплекс виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа об`єкта - 920 кв.м.

З липня 2018 року на території виробничого комплексу, що належить ОСОБА_1 , зберігається штабель (насип) породи чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля, який визнано речовим доказом та накладено арешт в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1087/18) від 04.07.2018. Позивач не є учасником кримінального провадження та не є власником майна, що зберігається на її території.

Ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18) за клопотанням прокуратури Луганської області у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018 ця порода була передана Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Контроль за виконанням ухвали було покладено на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018.

Позивач та її представники неодноразово зверталися до відповідача та органів прокуратури із заявами та скаргами з проханнями вжити заходи щодо вивозу гірничої маси (породи) з її об`єкту, звільнення території та відшкодування завданих їй збитків, але відповідач ухвалу суду не виконав.

Крім того, для охорони цієї гірничої (вугільної) маси на об`єкті перебувають озброєні поліцейські Батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області і, як вбачається з листа ГУ НП в Луганській області № 4126/111/18/002-2020 від 01.06.2020, їх присутність пояснюється необхідністю здійснення охорони гірничої маси, яка є речовими доказами за ЄРДР № 0000523 від 23.06.2018, із зауваженням, що саме на виконання вимоги прокуратури Луганської області (від 11.07.2018 року № 17/2-956 вих18) цю гірничу масу було взято під охорону. Також зазначено, що охорона буде здійснюватися в подальшому, поки прокуратурою Луганської області не буде здійснено заходів з фактичної передачі арештованого майна за актами приймання-передавання до АРМА.

У відповідь на письмове звернення ОСОБА_1 , Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів повідомило, що заходи з фактичного приймання переданого їм на підставі ухвали слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18) майна від правоохоронних органів за актами прийому-передавання в порядку, передбаченому пунктом 4 статті 14 Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 613 не проводилось, а кримінальне провадження № 0000523 від 23.06.2018 закрито постановою слідчого СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області від 26.06.2019 (лист № 31/Д-27-20/6 від 11.03.2020).

Таким чином, в результаті бездіяльності АРМА позивачка більше двох років позбавлена права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм власним майном.

Заходів стосовно виконання ухвали слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018 (ЄУН 431/4674/18 провадження № 1-кс/431/934/18) відповідачами не здійснювалось, тому позивачка вважала за необхідне звернутися за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до суду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2018 № 280, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О. В., належить комплекс виробничих будівель і споруд, загальною площею 920 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

23.06.2018 слідчим Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області за дорученням заступника начальника відділу поліції начальника слідчого відділення Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000523 за фактом повідомлення про те, що 22.06.2018 невідомі особи в районі Желатинового заводу, що на території Мирнодолинської селищної ради Попаснянського району Луганської області проводять незаконний видобуток корисних копалин.

Постановою Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 27.06.2018 визнано та залучено в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження № 000523 від 23.06.2018, зокрема, штабель (насип) породи чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості 1700-1750 метрів кубічних.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 04.07.2018 у справі № 415/4865/18 в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з метою забезпечення збереження від приховування, псування та пошкодження, знищення та відчуження зокрема штабель (насип) породи чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості близько 1700-1750 метрів кубічних, який разом з іншими речовими доказами (технікою та транспортними засобами, які могли використовуватися для незаконного здобування вугілля відкритим способом) зберігалися простонеба на місці їх виявлення - на відстані 1500-2000 метрів від Желатинового заводу м. Лисичанськ Мирнодолинської селищної ради Попаснянського району Луганської області.

Постановою Лисичанської місцевої прокуратури від 04.07.2018 забезпечено охорону та збереження речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема, штабелю (насипу) породи чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості близько 1700-1750 метрів кубічних, що знаходяться на території ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 04.07.2018 визнано та приєднано в якості речового доказу до кримінального провадження № 000523, виявлену та вилучену породу чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості 800 метрів кубічних, а ухвалою Лисичанського міського суду від 10.07.2018 у справі № 415/4865/18 накладено арешт на вказаний речовий доказ.

Ухвалою Лисичанського міського суду від 10.07.2018 у справі № 415/4865/18 в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 накладено арешт на тимчасово вилучене майно - породу чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості близько 800 метрів кубічних (яке раніше було виявлено на відстані 1500-2000 метрів від Желатинового заводу м. Лисичанськ Мирнодолинської селищної ради Попаснянського району Луганської області як штабель (насип) породи чорного кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля в кількості близько 1700-1750 метрів кубічних), а потім вивезено та знаходиться на зберіганні на території будівель та споруд, що належить ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_4 , передане на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .

Постановою прокуратури Луганської області від 10.07.2018 доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000523 від 23.06.2018 слідчому управлінню фінансових розслідувань ГУ ДФС у Луганській області.

Відповідно до акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 20.07.2018, старший слідчий з ОВС ВРКП СУ ГУДФС у Луганській області майор податкової міліції Рябченко Д. В. передав вилучені в ході обшуку 18.07.2018 в кримінальному провадженні № 0000067 від 05.07.2018, а ОСОБА_2 прийняв на відповідальне зберігання наступні товарно-матеріальні цінності, а саме: гірничу масу чорного кольору загальним об`ємом 1887,7 метрів кубічних, яка на момент передавання знаходиться на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Прийняті на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності будуть зберігатися за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого ОВС ВРК СУ ФР ГУ ДФС у Луганській області від 27.07.2018 ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018 визнано комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: Луганська область, Попаснянський район, селищна рада Малорязанцівська, який належить на праві власності ОСОБА_1 , місцем зберігання вилученого в ході обшуку 18.07.2018 (в кримінальному провадженні № 0000067 від 05.07.2018) речового доказу - гірської маси, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля масою 1887,7 метрів кубічних, оскільки це є тим же насипом, що було визнано речовим доказом та вилучено постановою Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області від 27.06.2018 (тобто штабелем (насипом) породи, схожої на вугілля в кількості 1700-1750 метрів кубічних).

Постановою старшого слідчого ОВС ВРК СУ ФР ГУ ДФС у Луганській області від 27.07.2018 також визнано комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: Луганська область, Попаснянський район, селищна рада Малорязанцівська, який належить на праві власності ОСОБА_1 , місцем зберігання вилученого в ході обшуку 18.07.2018 речового доказу - гірської маси, у кількості 53840 кг, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля (яке раніше було виявлено як шабель породи, схожої на вугілля в кількості 1700-1750 метрів кубічних, потім втрачено, потім виявлено в кількості близько 800 метрів кубічних за адресою: АДРЕСА_3, а під час огляду 03.08.2018 встановлено, що речові докази частково відсутні, а наявна вугільна маса вагою 53 840 кг).

Згідно з актами зважування № 1 та № 2 від 06.08.2018 вугільна маса, що раніше зберігалася за адресою: АДРЕСА_4 , важить 53 840 кг (26 760 кг та 27 080 кг).

Відповідно до акту прийому-передачі від 06.08.2018, товарно-матеріальні цінності, вилучені при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000523 від 23.06.2018, на які накладений арешт ухвалою слідчого Лисичанського міського суду від 10.07.2018, а саме: гірничу масу чорного кольору загальною вагою 53 840 кг, яка на момент передавання знаходиться на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , прийняті на відповідальне зберігання за вказаною адресою ОСОБА_2 від старшого слідчого з ОВС ВРКП СУ ГУДФС у Луганській області Рябченка Д. В.

Згідно з нотаріально посвідченою довіреністю позивача, що видана на ім`я ОСОБА_7 21.03.2018, позивач уповноважила його продати комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: Луганська область, Попаснянський район, селищна рада Малорязанцівська, з цією метою представляти її інтереси в усіх державних та недержавних органах та установах, подавати та отримувати документи, укладати цивільно-правові договори, необхідні для виконання довіреності. Право управління майном не було передано за цією довіреністю. Саме ця довіреність була долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000523.

Ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганського області від 04.09.2018 у справі № 431/4671/18 по кримінальному провадженню № 0000523 від 23.06.2018 передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених статтями 1, 9, 19 - 24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», паливно-енергетичну сировину вугілля марок Д та ДГ загальною масою 53 840 кілограмів, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 10.07.2018 у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1128/18) накладено арешт та вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних, на яке ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 04.07.2018 у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1087/18) накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018. Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018.

У подальшому, прокуратура Луганської області зверталась до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів із листами, в яких просила вжити невідкладних заходів до якнайшвидшої передачі для реалізації або в управління за договором зазначеного вугілля.

Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів своїми листами повідомляло прокуратуру Луганської області про вчинені заходи відповідно до звернення процесуального керівника у кримінальному провадженні та ухвал Старобільського районного суду Луганської області, згідно з якими в управління Національному агентству передано арештоване майно.

Постановою слідчого СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області кримінальне провадження за № 0000523 від 23.06.2018 за фактом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування по кримінальному правопорушенню за частиною другою статті 240 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Рішення про закриття кримінального провадження погоджено з процесуальним керівником - прокурором Попаснянського відділу Лисичанської місцевої прокуратури.

20.03.2020 постановою прокурора відділу прокуратури Луганської області виділено матеріали в окреме провадження № 0000544 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною п`ятою статті 185 КК України, підслідність у якому визначено за СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області за фактом замаху на розкрадання, вилученого вугілля, яке зберігається за адресою: Луганська область, Попаснянський район, селищна рада Малорязанцевська, буд. № 0, що могло спричинити збиток в особливо великому розмірі.

27.03.2020 за результатами досудового розслідування постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000234 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Також судами встановлено, що у провадженні слідчого ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, а потім територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Краматорську, перебувало кримінальне провадження № 0000067 від 05.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, яке розпочате за фактом зловживання владою окремими працівниками правоохоронного органу - Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області, які в період з 27.06.2018 по 05.07.2018 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 240 КК України, отримавши ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду від 02.07.2018 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, не вжили заходів з його збереження, внаслідок чого було втрачено речові докази у кримінальному провадженні, зокрема гірничу масу (насип у формі штабелю) в кількості близько 1700-1750 метрів кубічних, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови прокурора Прокуратури Луганської області від 11.07.2018 в ході слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0000067 10.07.2018 встановлено місце знаходження арештованого в межах кримінального провадження за № 0000523 майна - гірничої маси, схожої на вугілля, а саме: комплекс виробничих будівель Малорязанцевської селищної ради Попаснянського району Луганської області. Оскільки вказана гірнича маса може бути використана як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000067, то вказаною постановою визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000067 гірничу масу, за зовнішніми ознаками схожу на вугілля, що перебуває за адресою: комплекс виробничих будівель Малорязанцевської селищної ради Попаснянського району Луганської області; речовий доказ передано слідчому, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018; копію постанови вирішено направити ГУНП в Луганській області для організації охорони і зберігання речових доказів.

Згідно з актом приймання-передачі речових доказів від 20.07.2018 слідчий ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях Р. Тивонюк передав, а слідчий ОВС ВРК СУ ФР ГУ ДФС у Луганській області Д. Рябченко прийняв гірничу масу, яка за зовнішніми ознаками схожа на вугілля, масою 1887,7 метрів кубічних, що перебуває на території комплексу виробничих будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції ТУ ДБР, розташованому у м. Краматорську, від 27.12.2019 кримінальне провадження № 0000067 від 05.07.2018 закрито за відсутністю в діянні окремих працівників Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, копію постанови направлено прокурору - заявнику.

Згідно з відповіддю Луганської обласної прокуратури від 15.03.2021 № 15/1-196 вих-21 на запит суду повідомлено, що у зв`язку із закриттям кримінального провадження № 0000067 доля речових доказів не вирішувалася, вжиті заходи щодо охороно речових доказів скасовані не були.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.11.2020, зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Луганську обласну прокуратуру.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Луганську обласну прокуратуру, змінивши її процесуальний статус з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача на другого відповідача в справі відповідно; залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління ДФС у Луганській області.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 залишено відкритим клопотання представника відповідача АРМА щодо залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача АРМА про закриття провадження відмовлено, спір визнано публічно-правовим та таким, що підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач не є стороною в кримінальному провадженні та не має можливості захистити свої права відповідно до вимог КПК України.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною, що полягає у нездійсненні заходів щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, зобов`язанні вчинити дії щодо фактичного прийняття в управління зазначеного майна, зобов`язанні звільнити від вказаного майна комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його вивозу.

Визнано протиправними дії та рішення Головного управління ДФС у Луганській області як органу досудового слідства та Луганської обласної прокуратури як органу, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, вчинені в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 щодо визначення місцем зберігання речового доказу вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів - територію комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі на відповідальне зберігання згідно з актами прийому-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018 ОСОБА_2 - без дозволу ОСОБА_1 як власника даного виробничого комплексу.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції Луганської області як органу досудового слідства та Луганської обласної прокуратури як органу, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, щодо закриття кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 без вирішення долі речових доказів, в тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке протиправно без дозволу власника зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Луганської обласної прокуратури як органу процесуального керівництва за органами досудового слідства щодо закриття кримінального провадження № 0000067 від 05.07.2018 без вирішення долі речових доказів, в тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке протиправно без дозволу власника зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Луганську обласну прокуратуру як орган, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, в межах кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 вжити всі необхідні заходи для вирішення відповідно до вимог КПК України долі речових доказів, а саме: вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, в тому числі, визначення іншого місця його зберігання (за необхідності) та звільнення від цього майна території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання щодо скасування чи зміни місця застосування заходів з охорони зазначеного майна як речових доказів, що здійснюються Головним управлінням Національної поліції Луганської області на підставі листа Прокуратури Луганської області № 17/2-956 вих. 18 від 11.07.2018 на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 заяву адвоката Степанової О. В. в інтересах позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Луганській області судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 та додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 залишено без змін.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що між сторонами виник саме публічний спір, поняття якого визначене пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), тому спір належить до адміністративної юрисдикції в силу вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в межах кримінального провадження № 0000523 протиправно визначено місцем зберігання речового доказу вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів - територію комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі на відповідальне зберігання згідно з актами прийому-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018 ОСОБА_2 - без дозволу ОСОБА_1 , як власника даного виробничого комплексу, про що свідчать постанова прокурора прокуратури Луганської області від 11.07.2018 у кримінальному провадженні № 0000067, постанови старшого слідчого ОВС ВРК СУ ФР ГУ ДФС у Луганській області від 27.07.2018 у кримінальному провадженні № 0000523, акти приймання-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018.

Крім того, суди зазначають, що матеріали кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 не містять згоди ОСОБА_1 на зберігання речового доказу вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів.

При цьому, суди зазначають, що таке порушення прав позивачки сталося до передачі зазначених речових доказів в управління АРМА ухвалою Старобільського районного суду Луганського області від 04.09.2018 у справі № 431/4671/18 по кримінальному провадженню № 0000523.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що АРМА здійснювались заходи щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, його оцінки, передачі на реалізацію. Зазначене майно не було реалізоване ДП «СЕТАМ» з причин, що не залежать від волі АРМА. Отже, суди дійшли висновку, що АРМА діяло правомірно, в межах наданих повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, тому факт бездіяльності АРМА, на який посилалась позивачка, не підтверджено в ході розгляду цієї справи.

Також суди зазначають про порушення вимог частини дев`ятої статті 100 КПК України, пункту 6 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, пункту 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, оскільки при закритті кримінального провадження за № 0000523 від 236.06.2018 за фактом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення слідчим СВ Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області не було вирішено питання подальшої долі речових доказів, зокрема вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яка зберігається за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суди зазначають, що у провадженні територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Краматорську перебувало кримінальне провадження № 0000067 від 05.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, яке розпочате за фактом зловживання владою окремими працівниками правоохоронного органу - Лисичанського відділу поліції ГУНП в Луганській області, які в період з 27.06.2018 по 05.07.2018 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 240 КК України, отримавши ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду від 02.07.2018 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, не вжили заходів з його збереження, внаслідок чого було втрачено речові докази у кримінальному провадженні, зокрема гірничу масу (насип у формі штабелю) в кількості близько 1700-1750 метрів кубічних, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення. Суди встановили, що постановою від 27.03.2019 вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні окремих працівників Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. В постанові про закриття кримінального провадження також не було вирішено питання щодо подальшої долі речових доказів, зокрема, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вимоги частини другої статті 9, пункту 5 частини другої статті 245 КАС України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність з метою захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права.

Отже, суди дійшли висновку, що Головним управлінням Національної поліції Луганської області, як органом досудового слідства, та Луганською обласною прокуратура, як органом, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, була допущена протиправна бездіяльність щодо закриття кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 без вирішення долі речових доказів, у тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Також суди дійшли висновку, що у даному випадку Луганською обласної прокуратурою, як органом, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, була допущена протиправна бездіяльність щодо закриття кримінального провадження № 0000067 від 05.07.2018 без вирішення долі речових доказів, у тому числі, вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, яке зберігається на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, обираючи спосіб захисту порушеного права суди урахували висновок Верховного Суду, викладений в постанові 08.12.2020 у справі № 234/17070/19 провадження № 51-4008, в якій Суд зазначив, що відповідно до частини дев`ятої статті 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Оскільки саме за клопотанням прокурора речові докази в межах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганського області від 04.09.2018 у справі № 431/4671/18 були передані АРМА, суди дійшли висновку, що прокурор як процесуальний керівник у вказаному кримінальному провадженні в порядку виконання функцій з нагляду за органами досудового слідства має відповідні повноваження для ініціювання перед судом в порядку, який зазначено в постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 234/17070/19 провадження № 51-4008, вирішення питання щодо долі речових доказів в кримінальному провадженні, яке вже закрито постановою слідчого.

Як наслідок, суди попередніх інстанцій вважали за необхідне зобов`язати Луганську обласну прокуратуру як орган, що здійснює нагляд за додержанням законів органами досудового слідства, в межах кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 вжити всі необхідні заходи для вирішення відповідно до вимог КПК України долі речових доказів, а саме: вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів, у тому числі, визначення іншого місця його зберігання (за необхідності) та звільнення від цього майна території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також вирішити питання щодо скасування чи зміни місця застосування заходів з охорони зазначеного майна як речових доказів, що здійснюються Головним управлінням Національної поліції Луганської області на підставі листа прокуратури Луганської області від 11.07.2018 № 17/2-956 вих. 18 на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Тобто, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими.

Крім того, суди дійшли висновку, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу в цій справі, оскільки не надано копії договору про надання правничої допомоги, зазначеного в ордері серії АН № 1020334 від 20.10.2020, який надано суду разом з позовною заявою від 20.10.2020, акту виконаних робіт за цим договором та платіжних документів на підтвердження факту понесених позивачем витрат. Отже, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача в частині стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги. Також суди дійшли висновку, що сплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Національної поліції Луганської області пропорційно у розмірі 280,27 грн з кожного.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додатковим рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині, Луганська обласна прокуратура звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просила їх скасувати та закрити провадження у справі.

Підставою звернення з касаційною скаргою Луганська обласна прокуратура зазначила пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували норми права з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, від 21.08.2019 у справі № 160/7546/18, постановах Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 640/475/20 щодо закриття провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 238 КАС України) у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин шостої та дев`ятої статті 100 КПК України у подібних правовідносинах.

Переконує, що прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватись виключно за правилами встановленими КПК України. Таким чином, вважає, що розгляд цієї справи неможливий за правилами адміністративного судочинства.

Наголошує на тому, що при винесенні рішень суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку матеріалам кримінальних проваджень, а саме долі речових доказів, оцінка яким має надаватися в межах зазначених кримінальних проваджень. Тому для вирішення цього спору, на думку скаржника, не можна використати способи захисту, передбачені в адміністративному судочинстві. Для ефективного захисту прав позивача КПК України передбачає спеціальні процедури, які не можна підмінити шляхом звернення з позовом до адміністративного суду.

Крім того, скаржник зазначає, що слідчий та прокурор з метою належного зберігання речових доказів, діяли відповідно до діючого законодавства та вживали усіх заходів щодо їх передачі АРМА. Прокурор у кримінальному провадження після прийняття ухвали Старобільським районним судом Луганської області від 04.09.2018 не міг вирішувати питання щодо долі речових доказів, оскільки на той час, фактично, вказані матеріальні цінності, а саме вугілля, ухвалою слідчого судді були передані для реалізації АРМА. Отже, долю речових доказів було вирішено ухвалою слідчого судді Старобільського районного суду Луганської області від 04.09.2018, яка є чинною на теперішній час. Разом з тим, скаржник зазначає, що КПК України не передбачає можливості повторного вирішення питання стосовно речових доказів, при закритті кримінального провадження дане питання не вирішувалося.

Також скаржник вважає необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи висновок судів щодо відсутності акту прийому-передачі речових доказів та, як наслідок, відсутність бездіяльності АРМА, оскільки Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» складання акту прийому-передачі не передбачено. Відповідно до частини п`ятої статті 21 цього Закону активи, визначені частиною четвертою цієї статті, передаються для реалізації без згоди власника на підставі ухвали слідчого судді або суду про управління активами шляхом реалізації, копія якої надсилається Національному агентству негайно після її винесення з відповідним зверненням прокурора. Таким зверненням є лист прокурора від 05.09.2018 за № 04/5-691вих19, яким ухвалу слідчого судді скеровано для виконання до АРМА. Водночас скаржник зазначає, що відсутність цього акту не завадило АРМА декілька разів проводити електронні торги з реалізації вугілля.

Крім того, скаржник зазначає, що на цей час речові докази АРМА не реалізовано, тому відсутні підстави для скасування чи зміни заходів з охорони речових доказів, що здійснюються Головним управлінням Національної поліції в Луганській області на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, на думку скаржника, допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення, відповідно до статті 354 КАС України, є підставою для скасування судових рішень повністю та закриття провадження у справі з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу. У зв`язку з викладеним, на його думку підлягає також скасуванню й додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 280,27 грн.

Позиція інших учасників справи

АРМА у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Вважає, що цей юридичний спір не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Головне управління Національної поліції в Луганській області у відзиві на касаційну скаргу просить задовольнити її. Вважає, що судами попередніх інстанцій порушено правило предметною юрисдикції. Зазначає, що для ефективного захисту прав позивача КПК України передбачає спеціальні процедури, які не можна вирішити шляхом звернення до адміністративного суду.

Позивачка, Головне управління ДФС у Луганській області та ОСОБА_2 правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Рух касаційної скарги

13.09.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Луганської обласної прокуратури на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, окрему ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 360/4114/20.

Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2021 відмолено у відкритті касаційного провадження за скаргою Луганської обласної прокуратури в частині оскарження окремої ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині у справі № 360/4114/20.

Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою Луганської обласної прокуратури в частині оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткового рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині у справі № 360/4114/20.

Ухвалою Верховного Суду від 23.05.2022 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пункти 1, 2, 3, 5 частини першої статті 4 КАС України визначають, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктами 1, 3 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною четвертою статті 242 КАС України встановлено, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Приписами статті 244 КАС України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Пунктами 5, 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданнями кримінального провадження відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина перша статті 24 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

За змістом частини дев`ятої статті 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Підставою звернення з касаційною скаргою Луганська обласна прокуратура зазначила пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували норми права з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, від 21.08.2019 у справі № 160/7546/18, постановах Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 640/475/20 щодо закриття провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 238 КАС України) у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник указує, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частин шостої та дев`ятої статті 100 КПК України у подібних правовідносинах.

Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання бездіяльності АРМА протиправною, що полягає у нездійсненні заходів щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, зобов`язанні вчинити дії щодо фактичного прийняття в управління зазначеного майна, зобов`язанні звільнити від вказаного майна комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності позивачу, шляхом його вивозу.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами виник саме публічний спір, поняття якого визначене пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, тому спір належить до адміністративної юрисдикції в силу вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що Головне управління Національної поліції в Луганській області, як територіальний орган поліції і статусом юридичної особи, до складу якого входять слідчі підрозділи (органи досудового розслідування), є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у адміністративній справі відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 19 КАС України щодо оскарження неучасниками кримінального провадження бездіяльності органів досудового слідства, підпорядкованих ГУНП в Луганській області, оскільки таким особам не надана можливість захисту їх прав в порядку іншого (кримінального) судочинства.

З аналогічних підстав судом першої інстанції залучено до участі у справі як других відповідачів Головне управління ДФС у Луганській області, а також Луганську обласну прокуратуру як правонаступника у здійсненні функцій з нагляду за органами досудового розслідування прокуратури Луганської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності АРМА протиправною, що полягає у нездійсненні заходів щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018 та зобов`язання АРМА вчинити дії щодо фактичного прийняття в управління зазначеного майна, зобов`язанні звільнити від вказаного майна комплекс виробничих будівель і споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, шляхом його вивозу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що АРМА здійснювались заходи щодо прийняття в управління майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000523 від 23.06.2018, його оцінки, передачі на реалізацію. Зазначене майно не було реалізоване ДП «СЕТАМ» з причин, що не залежать від волі АРМА. Отже, АРМА діяло правомірно, в межах наданих повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, тому факт бездіяльності АРМА, на який посилалась позивачка, не підтверджено в ході розгляду цієї справи.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій у цій справі установили факти закриття кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 без вирішення долі речових доказів у відповідних постановах слідчих, та погодження таких рішень процесуальним керівником, чим, на думку судів, порушено вимоги чинного законодавства, зокрема частини дев`ятої статті 100 КПК України, пункту 6 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, пункту 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125.

Крім того, під час розгляду справи суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що в межах кримінального провадження № 0000523 протиправно визначено місцем зберігання речового доказу вугілля марки ДГ об`ємом 1887,7 метрів кубічних та вугілля марки Д та ДГ, загальною масою 53 840 кілограмів - територію комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі на відповідальне зберігання згідно з актами прийому-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018 ОСОБА_2 - без дозволу ОСОБА_1 , як власника даного виробничого комплексу.

Також судами установлено, що в матеріалах кримінального провадження № 0000523 від 23.06.2018 наявні неодноразові звернення ОСОБА_2 , у тому числі від 03.09.2018, від 02.10.2018 від 15.10.2018, в яких він повідомляв старшого слідчого ОВС ВРК СУ ФР ГУ ДФС у Луганській області про неможливість забезпечення зберігання вказаної вугільної маси, що передана йому на відповідальне зберігання на підставі актів приймання-передачі від 20.07.2018 та від 06.08.2018, у тому числі через неодноразове її самозаймання.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що після закриття кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 без вирішення долі речових доказів у відповідних постановах слідчих, також не були прийняті процесуальні рішення (не було ініційовано прийняття таких рішень слідчим суддею, судом) про скасування арешту, накладеного ухвалами слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 10.07.2018 у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1128/18) від 04.07.2018 року у справі № 415/4865/18 (провадження № 1-кс/415/1087/18), не скасовані та не змінені заходи з охорони зазначеного майна як речових доказів, що здійснюються Головним управлінням Національної поліції Луганської області на території комплексу виробничих будівель і споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Неприйняття таких рішень та заходів призвело до тієї ситуації, що права ОСОБА_1 , як власника зазначеного комплексу продовжують порушуватися неправомірним зберіганням речових доказів на її території, навіть вже після закриття кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018.

За таких обставин, враховуючи вимоги частини другої статті 9 та пункту 5 частини другої статті 245 КАС України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність з метою захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права, оскільки, на думку суду, право власності позивача було порушено під час здійснення процесуальних дій в межах кримінальних проваджень № 0000523 від 23.06.2018 та № 0000067 від 05.07.2018 протиправними діями та бездіяльністю Луганської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Луганській області та Головного управління Національної поліції Луганської області, і продовжує порушуватися після закриття провадження в цих кримінальних справах.

На думку колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, з огляду на таке.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18, тощо).

Це означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві.

Отже, відповідно до процесуального законодавства суд вправі зі своєї ініціативи з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, коли ці межі прямо не визначені чинним законодавством або договором, що відповідає законові.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/1457/17, від 11.12.2018 у справі № 802/295/17-а, від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а.

Крім того, пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Водночас судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина четверта статті 242 КАС України).

Проте рішення судів попередніх інстанцій не відповідають завданню адміністративного судочинства, визначеного КАС України, оскільки при прийнятті рішення про інший спосіб захисту порушеного права позивача суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вийшов за межі адміністративної юрисдикції.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватись виключно за правилами встановленими КПК України. Таким чином, на його думку, судами попередніх інстанцій порушено правила предметної юрисдикції.

З цього приводу Верховний Суд зазначає, що аналіз вищенаведених приписів КАС України дає підстави дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Питання юрисдикційності справ неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 висловлено правову позицію, яка полягає у тому, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У постанові від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, вирішуючи юрисдикційний конфлікт, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ужитий у статті 19 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У справі № 808/390/18 Велика Палата Верховного Суду урахувала роз`яснення суті кримінального судочинства, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001, відповідно до якого кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Отже, орган дізнання, слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже, оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18, від 10.04.2019 у справі № 808/390/18, від 28.08.2019 у справі № 1540/5031/18 та постанові Верховного Суду від 30.08.2021 у справі № 640/475/20.

У цій справі Верховний Суд також ураховує, що питання предметної чи суб`єктної юрисдикції суди повинні вирішувати з огляду на суть конфлікту сторін у справі, тобто з дійсних правовідносин, що склалися між учасниками такого конфлікту, а не з огляду на сформований позивачами склад сторін справи та сформульовані позивачем позовні вимоги. Саме такий підхід (орієнтація на сутність конфлікту, який виник, а не на формальне зосередження на визначених позивачами сторонах спору чи його предметі), зокрема, запобігає розгляду судами «зайвих» вимог, тобто таких позовних вимог, задоволення яких не дозволить захистити порушені права позивачів та вирішити спір по суті без додаткового ініціювання інших судових процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього кодексу.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього кодексу (частина дев`ята статті 100 КПК України).

Отже, повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, здійснюється у порядку, встановленому КПК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 12.09.2018 у справі № 751/1921/17.

Крім того, близький за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17 та від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц.

У цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність дій, рішень та бездіяльності посадових та службових осіб органів досудового розслідування та прокуратури, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінальних проваджень.

Проте перевірка правомірності таких дій, рішень та бездіяльності з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною першою статті 24 КПК України гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При винесені оскаржуваних рішень, вийшовши за межі позовних вимог, суди попередніх інстанцій надали оцінку матеріалам кримінальних проваджень, а саме долі речових доказів, оцінка яким має надаватися в межах кримінального судочинства. Отже, обраний судами спосіб захисту порушеного права позивача не передбачений в адміністративному судочинстві.

У даному спорі, залучивши до участі у справі в якості відповідачів Луганську обласну прокуратуру, Головне управління ДФС у Луганській області, Головне управління Національної поліції Луганської області, суди не з`ясували, які позовні вимоги були заявлені до таких відповідачів.

Також суди не врахували правила, визначені частиною другою статті 9 КАС України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочать сторони, і може вийти за межі позовних вимог, якщо по конкретній вимогі випливає інша, яка має послідовний зв`язок із попередньою до належного відповідача.

Таким чином, у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій, якщо зважити на суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, неправильно застосували норми матеріального й процесуального права та дійшли помилкового висновку про поширення юрисдикції адміністративного суду на обраний ними спосіб захисту порушеного права позивача.

На підставі вищевикладеного, Верховний Суд дійшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд для дослідження та надання оцінки обставинам, зазначеним у цій постанові.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд визнає, що суди попередніх інстанції допустили порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень. Має місце порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно, виходячи зі змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві, визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Таким чином, з огляду на приписи частини другої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2021, додаткове рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у цій частині скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Луганського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук Н.М. Мартинюк