Справа № 580/8816/21
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року справа № 580/8816/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справи в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про застосування штрафних санкцій від 25.10.2021 № 8297/ та № 8307/;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 25.10.2021 № 8303/, № 8309/, № 8308/ та № 8315/.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.01.2016 позивач є платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% від доходу. 29.06.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення підприємницької діяльності.

28.08.2017 позивач виявив намір відновити підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% від доходу. Однак, під час реєстрації виявлено відсутність рішення про анулювання вказаного статусу під час попередньої реєстрації припинення ФОП. У зв`язку з цим, позивачем 01.09.2017 отримано витяг з реєстру платників податку, відповідно до якого позивач є платником єдиного податку 3 групи без реєстрації ПДВ зі ставкою 5%, дата переходу на спрощену систему оподаткування 01.01.2016.

Позивач здійснював підприємницьку діяльність, подавав відповідну податкову звітність та сплачував податок до часу припинення підприємницької діяльності 04.03.2019.

За наслідками документальної перевірки позивача контролюючим органом встановлено, що анулюванням реєстрації позивача платником єдиного податку 3 групи є дата державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 26.06.2017.

Оскілки після поновлення підприємницької діяльності 28.08.2017 позивач заяви на застосування спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку 3 групи не подавав, перевіркою зроблено висновок, що з 28.08.2017 до 04.03.2019 позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, що і стало підставою для донарахування спірних зобов`язань.

Позивач стверджує, що під час первинного припинення ним підприємницької діяльності 29.06.2017 йому не було скасовано статус платника єдиного податку 3 групи, а з огляду на наявність вказаного статусу під час поновлення діяльності 28.08.2017 підстав для повторної реєстрації платником єдиного податку не було.

При цьому, нормами податкового законодавства України не встановлено заборону застосування новоствореним суб`єктом господарювання спрощеної системи оподаткування у разі, якщо ним попередньо прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, позивач вважає помилковими висновки акту перевірки, що він у період з 28.08.2017 до 04.03.2019 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування, а тому спірні рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзеля О.А. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

23.11.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що за наслідками документальної перевірки позивача контролюючим органом встановлено, що 18.06.2007 позивач зареєструвався фізичною особою підприємцем та припинив підприємницьку діяльність 29.06.2017.

28.08.2017 позивач зареєструвався, як новостворений фізична особа-підприємець. Однак, ним не подано заяву про обрання спрощеної системи оподаткування.

Отже, перевіркою було встановлено, що позивач неправомірно перебував на спрощеній системі оподаткування після повторної реєстрації та не був виключений з реєстру платників єдиного податку.

У зв`язку з цим, 10.08.2021 позивачеві скасовано свідоцтво платника єдиного податку з 27.06.2017, а тому з дати повторної реєстрації (28.08.2017) він перебував на загальній системі оподаткування, що стало підставою для нарахування йому зобов`язань з ПДФО, військового збору, єдиного внеску, а також застосування штрафних санкцій за неподання звітності із вказаних податків і зборів.

13.12.2021 позивач подав суду відповідь на відзив, в якому окрім викладених у позовній заві доводів зазначив, що у відзиві відповідач посилається на витяг з рішення від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 відповідно до якого датою анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку вказано 27.06.2017.

Проте, відповідно до копії вказаного рішення, наявною у матеріалах справи, датою анулювання статусу платника єдиного податку є 27.06.2021.

Лише 25.10.2021 позивач отримав від відповідача лист та нове рішення з виправленою датою анулювання статусу платника єдиного податку, а саме: 27.06.2017, що свідчить про перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та наявності відповідних відомостей у реєстрі.

Ухвалою від 24.12.2021 суд здійснив перехід із спрощеного провадження до загального, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 25.01.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті, а ухвалою від 09.02.2022 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

За розпорядженням керівника апарату від 11.04.2022 № 96, враховуючи увільнення судді Рідзеля О.А. від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період, призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 580/8816/21, за результатами якого вказану справу передано для розгляду судді Гаврилюку В.О.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гаврилюка В.О. від 15.04.2022 прийнято адміністративну справу № 580/8816/21 до свого провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі наказу відповідача від 09.08.2021 № 1685-п про проведення документальної позапланової перевірки позивача, наказу від 21.09.2021 № 2029-п про продовження строку проведення перевірки, службовою особою відповідача проведено вказаний вид перевірки позивача за період діяльності з 01.01.2017 до 04.03.2019 з метою дотримання вимог податкового законодавства з урахуванням ст.102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України) та за період діяльності з 01.01.2011 до 04.03.2019 щодо обчислення та сплати єдиного внеску.

За наслідками перевірки складено акт від 01.10.2021 № 6903/23-00-07-1212/ (далі акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем:

- п. п. 164.1., 164.3. ст. 164, п. п. 177.2., 177.4, ст. 177, підп. 298.1.4. п. 298.1. ст. 298 ПК України, в результаті чого донараховано ПДФО за період з 28.08.2017 до 04.03.2019 на суму 9214,16 грн;

- підп. 1.2. п. 1 ст. 7, абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI), в результаті чого донараховано єдиного внеску з 01.01.2011 до 04.03.2019 на суму 7985,44 грн.;

- підп. 163.1.1. п. 163.1. ст. 163, абз. 4 підп. 164.1. ст. 164, п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з військового збору за період з 28.08.2017 до 04.03.2019 на суму 767,85 грн;

- підп. 196.1.1. п. 296.1. ст. 296 ПК України, в результаті чого відповідно до п. 121.1. ст. 121 ПК України застосовується штрафна санкція в розмірі 1020,00 грн;

- п. 177.11. ст. 177 ПК України, а саме: неподання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2019 роки, в результаті чого відповідно до п. 120.1. ст. 120 ПК України застосовуються штрафні санкції;

- підп. 4 п. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, в результаті чого застосовується штрафна санкція за неподання звіту з єдиного внеску за 2019 рік.

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв такі рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8308/, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на суму 9214,16 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8315/, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 767,85 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8309/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8303/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн;

- рішення від 25.10.2021 № 8297/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 170,00 грн за неподання звітності з єдиного внеску;

- рішення від 25.10.2021 № 8307/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 2918,75 грн за донарахування контролюючим органом єдиного внеску.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України є спеціальним законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 291.1 ст. 291 ПК України у цій главі встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (пункт 291.2 статті 291 ПК України).

У пункті 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з підп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України до третьої групи платників єдиного податку, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, віднесені фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

На підставі п. 298.1. ст. 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Відповідно до підп.298.1.1. п.298.1. ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 ПК України, відповідно до п.299.1 якого реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 статті 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до п. 299.11. ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.

При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 19 лютого 2019 року в справі №826/7216/17, від 05 лютого 2019 року в справі № 805/206/17-а.

Суд встановив, що відповідно до рішення відповідача від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 позивачу анульовано реєстрацію платника єдиного податку з 27.06.2017 на підставі підп. 299.10.2 п. 299.10. ст. 299 ПК України (припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем).

З даних акту перевірки суд встановив, що з 18.06.2007 позивач зареєстрований фізичною особою підприємцем (номер запису 0016228).

29.06.2017 позивач припинив підприємницьку діяльність (номер запису 4016228).

28.08.2017 позивач поновив підприємницьку діяльність (номер запису 00407).

04.03.2019 стосовно позивача внесено запис про припинення підприємницької діяльності (номер запису 1040724).

На думку контролюючого органу, під час припинення підприємницької діяльності 29.06.2017 позивачеві анульовано реєстрацію платника єдиного податку, а оскільки після поновлення підприємницької діяльності з 28.08.2017 ним не подано заяву про обрання спрощеної системи оподаткування, тому у період з 28.08.2017 до 04.03.2019 неправомірно перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником податків на загальних підставах.

Суд не погоджується з такими висновками акту перевірки.

Так, норма підп. 2 п. 299.10 ст. 299 ПК України передбачає, що реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення.

Отже, вказаною нормою передбачено обов`язок контролюючого органу прийняти рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку у день отримання контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Разом з тим, як установлено судом під час припинення підприємницької діяльності позивача 29.06.2017 контролюючим органом такого рішення прийнято не було і позивач станом на день його повторної реєстрації фізичною особою підприємцем був зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5%.

Вказане підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 01.09.2017 № 713 відповідно до якого позивач з 01.01.2016 зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% від доходу без реєстрації ПДВ.

Крім того, протягом періоду 28.08.2017 04.03.2019 позивач подавав контролюючому органу податкові декларації платника єдиного податку: від 06.02.2018 № 26096 за 2017 рік, від 02.08.2021 № 53234 за 1 квартал 2018 року, від 02.08.2018 № 53238 за 1 квартал 2018 року, від 08.08.2018 № 77500 за 1 півріччя 2018 року, від 02.08.2021 № 53241 за 3 квартал 2018 року, від 02.08.2021 № 53242 за 3 квартал 2018 року, від 11.02.2019 № 27058 за 2018 рік, від 02.08.2021 № 53244 за 2018 рік.

Отже, позивач протягом періоду здійснення підприємницької діяльності з 28.08.2017 до 04.03.2019 був зареєстрований платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% від доходу без реєстрації ПДВ та подавав відповідну звітність, яка була прийнята контролюючим органом.

Однак, всупереч вимогам підп. 2 п. 299.10 ст. 299 ПК України рішення про анулювання позивачеві реєстрації платника єдиного податку з часу припинення підприємницької діяльності (29.06.2017) було прийнято лише 09.08.2021 за № 115/23-00-24-03-18, що призвело до нарахування податкових зобов`язань з ПДФО та військового збору за період з 28.08.2017 до 04.03.2019, платником яких позивач не був.

ЄСПЛ у своїх рішеннях підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Беєлер проти Італії).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі Москаль проти Польщі).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити колишню помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі Лелас проти Хорватії).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки).

Враховуючи зазначене, контролюючий орган при вчиненні дій щодо анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку з 27.06.2017 рішенням від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 діяв всупереч правового врегулювання та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним.

Зважаючи, що вказане рішення не заявлене предметом спору, суд для повного захисту прав позивача на виконання вимог ст. 9 КАС України вирішив визнати його протиправним та скасувати.

Суд врахував, що спірним рішенням від 25.10.2021 № 8308/ позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на суму 9214,16 грн за період з 28.08.2017 до 04.03.2019, рішенням від 25.10.2021 № 8315/ позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 767,85 грн за період з 28.08.2017 до 04.03.2019, а рішенням від 25.10.2021 № 8309/ до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн. за неподання звітності з ПДФО за період з 28.08.2017 до 04.03.2019.

Оскільки у період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 28.08.2017 до 04.03.2019 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (платник податків 3 групи), у зв`язку з чим не був платником ПДФО та військового збору, суд дійшов висновку, що нарахування позивачеві вищевказаних зобов`язань та застосування штрафу за неподання звітності з ПДФО є протиправним, а тому податкові повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8308/, № 8315/ та № 8309/ підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення рішення від 25.10.2021 № 8303/ суд зазначає, що ним до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 1020,00 грн на підставі п. 121.1 ст. 121 ПК України, за не зберігання документів.

Так, відповідно до Розділу 2.2 акту перевірки встановлено, що позивачем не надано до перевірки книги обліку доходів і витрат за період здійснення господарської діяльності на спрощеній системі оподаткування за період з 01.01.2017 до 29.06.2017.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п. 296.1. ст. 296 ПКУ України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

На підставі п. 1 Порядку ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579 (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до підпункту 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої і другої груп, а також платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів, у якій щоденно за підсумками робочого дня відображають отримані доходи.

Оскільки позивач у період з 01.01.2017 до 29.06.2017 перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку 3 групи без реєстрації ПДВ, на підставі вищевказаної норми він мав вести відповідну книгу доходів.

Однак, доказів ведення такої книги за період з 01.01.2017 до 29.06.2017 позивачем не надано.

Відповідно до п. 121.1. ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Тому суд вважає податкове повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 8303/ обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Стосовно рішення від 25.10.2021 № 8297/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 170,00 грн за неподання звітності з єдиного внеску, суд зазначає, що відповідно до даних акту перевірки позивачем не подано звіт з єдиного внеску за 2019 рік.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 Розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Однак, доказів подання такого звіту за 2019 рік позивачем не надано.

Відповідно до підп. 6 п. 2 Розділу 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 (зі змінами), податковим органом здійснюється накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Тому суд вважає рішення від 25.10.2021 № 8297/ обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Стосовно рішення від 25.10.2021 № 8307/, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 2918,75 грн за донарахування контролюючим органом єдиного внеску, суд зазначає таке.

Згідно з даними акту перевірки позивач протягом провадження ним підприємницької діяльності не у повному обсязі сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: заниження сплати єдиного внеску за 2017 рік становить 5231,26 грн, за 2019 рік 2754,18 грн.

У зв`язку з цим, відповідач прийняв вимогу від 25.10.2021 № Ф-8306/ про сплату позивачем недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 7985,44 грн.

Суд зазначає, що порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано ст. 9 Закону № 2464-VI. Згідно з частинами 2 і 3 цієї статті обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктами 1, 4 ч.2 ст. 6, абз. 1 і 2 ч. 8, ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

У розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.

Відповідно до частин 3, 4 ст.25 Закону № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

На підставі пунктів 1, 2 розділу VII Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Частинами 2, 3 ст. 25 Закону № 2464-VI встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. При цьому, суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За змістом норм частин 10, 13 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції. Зокрема, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Частинами 14, 15 і 16 ст. 25 Закону № 2464-VI визначено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк орган доходів і зборів про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

При цьому, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається згідно з додатком 12 до Інструкції № 449. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Зі спірного рішення від 25.10.2021 № 8307/ суд встановив, що штрафні санкції в сумі 2918,75 грн застосовані до позивача у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску за період з 2017 рік (5231,26 грн) та з 01.01.2019 до 04.03.2019 (2754,18 грн).

Зважаючи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI позивач, як фізична особа-підприємець, є платником єдиного внеску, і ним не надано доказів сплати єдиного внеску, зокрема за 2017 рік та з 01.01.2019 до 04.03.2019, враховуючи, що доказів оскарження або скасування у встановленому законом порядку вимоги від 25.10.2021 № Ф-8306/ суду не надано, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 25.10.2021 № 8307/ про застосування штрафних санкцій є обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати: рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 09.08.2021 № 115/23-00-24-03-18 в частині анулювання ОСОБА_1 реєстрації платником єдиного податку з 27.06.2017; податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 25.10.2021 № 8308/, № 8315/ та № 8309/.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 11 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 30.05.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК