Справа № 140/3603/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3603/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу протиправною, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: на кар`єрі «Алданський» Російської РСФР з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року; на станції Талдан Забайкальської залізної дороги Російської РСФР з 20 травня 1979року по 25 лютого 1980року; з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року в кооперативі «Монтажник» пуско-наладочного управління «Спецконаладка» Російської РСФР.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії за віком, відповідно до Законону України «Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування» з 12 лютого 2014 року.

Для перерахування пенсії за віком, так як при нарахування пенсії йому не було враховано певний період роботи, позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України.

Листом від 04.04.2022 ГУ ПФУ у Волинській області позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону 1058, а саме: період роботи з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року, з 20 травня 1979 року по 25 лютого 1980 року, та з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року на підставі записів трудової книжки від 15 листопада 1969 року в зв`язку з порушенням вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема, відсутністю дати документів, на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи позивача, відсутністю повного найменування підприємства при прийнятті на роботу; наявністю виправлень у даті прийняття на роботу, засвідчення запису про звільнення печаткою, відтиск якої не чіткий та не читається.

Позивач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Оскільки вказані записи в трудовій книжці виконані у чіткій послідовності і завірені печаткою роботодавця, тому відповідачем безпідставно не зараховані зазначені періоди роботи до трудового стажу.

З врахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 19.05.2022 позовні вимоги не визнав, пояснив, що до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону №1058 не враховано періоди роботи з 22.03.1979 по 11.05.1979; з 20.05.1979 по 25.02.1980 та з 18.04.1989 по 07.03.1990 на підставі записів трудової книжки від 15.11.1969 у зв`язку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема, відсутністю дати документів, на підставі яких позивача було прийнято та звільнено з роботи; відсутністю повного найменування підприємства при прийнятті на роботу; наявністю виправлень у даті прийняття на роботу; засвідчення запису про звільнення печаткою, відтиск якої не чіткий та не читається.

Враховуючи вищевикладене, зарахування згаданих періодів роботи до страхового стажу для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 немає підстав, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії за віком, відповідно до Законону України «Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування» з 12 лютого 2014 року.

Для перерахування пенсії за віком, так як при нарахування пенсії йому не було враховано певний період роботи, позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України.

Листом від 04.04.2022 ГУ ПФУ у Волинській області позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону 1058, а саме: період роботи з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року, з 20 травня 1979 року по 25 лютого 1980 року, та з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року на підставі записів трудової книжки від 15 листопада 1969 року в зв`язку з порушенням вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема, відсутністю дати документів, на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи позивача, відсутністю повного найменування підприємства при прийнятті на роботу; наявністю виправлень у даті прийняття на роботу, засвідчення запису про звільнення печаткою, відтиск якої не чіткий та не читається.

Позивач, вважаючи зазначену відмову ГУ ПФУ у Волинській області щодо не зарахування стажу протиправною, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Загальні умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною першою статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Крім того, при вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, які полягають у тому, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому, за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у зарахуванні періоду роботи позивача на кар`єрі «Алданський» Російської РСФР з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року; на станції Талдан Забайкальської залізної дороги Російської РСФР з 20 травня 1979року по 25 лютого 1980року; з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року в кооперативі «Монтажник» пуско-наладочного управління «Спецконаладка» Російської РСФР.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (а.с.10-12), наявні записи:

- прийнятий на роботу гідромоніторщиком з 22 березня 1979 року в кар`єр «Алданський» Російської РСФР;

- 11 травня 1979 року звільнений у зв`язку з ліквідацією;

- 20 травня 1979 року прийнятий на роботу кочегаром станції Талдан Забайкальської залізної дороги Російської РСФР;

- 25 лютого 1980 звільнений з роботи за власним бажанням;

- 18 квітня 1989 року прийнятий на роботу слюсарем монтажником в кооператив «Монтажник» пуско-наладочного управління «Спецконаладка» Російської РСФР;

-7 березня 1990 року звільнений за власним бажанням.

Відповідач не врахував відомості, що містяться в трудовій книжці позивача, з тих підстав, що відсутні дати документів, на підставі яких було прийнято та звільнено з роботи позивача, відсутнє повне найменування підприємства при прийнятті на роботу; наявність виправлень у даті прийняття на роботу, засвідчення запису про звільнення печаткою, відтиск якої не чіткий та не читається.

Однак суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Як встановлено судом, у позивача відсутні інші документи, які можуть підтвердити наявність страхового стажу.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, обов`язок належного оформлення трудових книжок покладається не на працівника, а на роботодавця, відтак працівник не може нести відповідальність за правильність внесенні записів до неї, тим більше, бути позбавлений права на зарахування періоду роботи до його страхового стажу.

Суд зауважує, що в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Відтак не врахування відповідачем відомостей, що містяться в трудовій книжці позивача, з підстав відсутності дати документів, на підставі яких позивача було прийнято та звільнено з роботи; відсутності повного найменування підприємства при прийнятті на роботу; наявністю виправлень у даті прийняття на роботу; засвідчення запису про звільнення печаткою, відтиск якої не чіткий та не читається, не може слугувати підставою для неврахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації допущений з вини адміністрації підприємства. Вказана обставина не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про перерахунок пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Волинській області таким правом не скористалося.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірних періодів його роботи до страхового стажу при перерахунку пенсії вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи на кар`єрі «Алданський» Російської РСФР з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року; на станції Талдан Забайкальської залізної дороги Російської РСФР з 20 травня 1979року по 25 лютого 1980року; з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року в кооперативі «Монтажник» пуско-наладочного управління «Спецконаладка» Російської РСФР.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 28.04.2022 (а.с.6).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області викладену у листі від 04.04.2022 щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: на кар`єрі «Алданський» Російської РСФР з 22 березня 1979 року по 11 травня 1979 року; на станції Талдан Забайкальської залізної дороги Російської РСФР з 20 травня 1979року по 25 лютого 1980року; з 18 квітня 1989 року по 7 березня 1990 року в кооперативі «Монтажник» пуско-наладочного управління «Спецконаладка» Російської РСФР.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Д. Ковальчук

01 червня 2022 року