Справа № 160/9917/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року Справа № 160/9917/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засідання Алєксєєнко К.С.,
за участі: представника позивача: представника відповідача: не прибув Сігалової М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Склад-Експерт до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ТОВ Склад-Експерт звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якій просило суд:
Позовні вимоги вмотивовані тим, що посадовими особами в акті перевірки не доведено в установленому порядку факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції Товариства за Договором поставки у податковому обліку фактичним обставинам, а саме того, що відомості, які містяться в наданих до перевірки документах є недостовірними. Невиконання обов`язку щодо належного підписання первинного документа, складеного однією особою і переданого іншій особі може позбавляти цей документ статусу первинного або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документа, або в разі фактичної відсутності господарської операції. Проте, контролюючий орган не зазначив в акті перевірки ні доказів того, що Товариство знало про, нібито сумнівність. Постачальника, ні доказів відсутності господарських операції по договорам. Більш того, відповідач повинен враховувати, що у Товариства відсутня об`єктивна змога переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час їх отримання чи протягом найближчого часу, а відповідні обставини виключають можливість притягнення його до відповідальності. В цьому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Системний аналіз норм податкового законодавства дає змогу дійти висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару
(послуги) і подальшою господарською діяльністю. Відтак, спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на те, що згідно наказів ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2019 року №1398-п, від 10.04.2019 №2205-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Склад-Експерт», від 17.04.2019 №2380-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Склад-Експерт», керуючись п.44.7 ст.40, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за № 2755-VІ із змінами та доповненнями, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Склад-Експерт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року.
Відповідно до порушень, які детально викладені вище не підтверджено реальність здійснення" господарських операцій по взаємовідносинам з наступними постачальниками товарів, робіт (послуг), що в свою чергу призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентами, які не мали можливості фактично здійснювати господарські операції, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Вищезазначені контрагенти-постачальники не здійснюють господарську діяльність та функціонують лише для формування необґрунтованої податкової вигоди у «покупців», а оформлені правочини не опосередковувався реальним виконанням операції, яка становить його предмет. Тобто, фактично проведено перерахування коштів не у зв`язку з реальним придбанням (купівлею), яке визначено предметом такого договору.
Зазначений факт свідчить що дані господарські операції відбуваються штучно, з метою лише оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і мінімізації сплати податків іншим підприємствам.
Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить те, що метою їх функціонування є створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
З огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит та визнання витрат, такими що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
З наведеного законодавчого припису випливає, що первинні документи, які підтверджують дані податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкту оподаткування.
В іншому випадку, первинні документи, які не відображають реального руху активів між учасниками господарської операції, є недостовірними.
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що надані до перевірки первинні документи не відповідають фактичному руху (його відсутності в дійсності) активів, останні не можуть враховуватися в даних податкового обліку.
Враховуючи той факт, що господарські операції між зазначеними підприємствами та ТОВ «Склад- Експерт» не відбулись, ТОВ «Склад-Експерт» при декларуванні ПДВ порушено п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 за №2755-VІ (із змінами та доповненнями) та. завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 258 247,15 грн., у т.ч.: за червень 2016 - 106 301,36 грн., за листопад 2016 - 8 825,22 грн., за грудень 2016 - 12 566,30 грн, за вересень 2017- 15 066,67 грн., за жовтень 2017 - 115 487,60 грн.
Отже, висновки акту перевірки є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства України.
ТОВ Склад-Експерт до суду подано відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якому позивач зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів, які викладені ГУ ДПС у Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву.
Так, наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби було утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділ. Можливість з 01.01.2021 року забезпечення здійснення новоствореними територіальними органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, була передбачена відповідним наказом від 24.12.2020 року № 755.
Водночас встановлено, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується (наказ від 12.11.2020 року №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС»). Можливість з 01.01.2021 року забезпечення здійснення новоствореними територіальними органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються, була передбачена відповідним наказом від 24.12.2020 року №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій».
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби (далі - Постанова № 893) ліквідовано які юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби зі переліком згідно з додатком.
Отже, на даний час відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
Враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни як сторони у справі територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права на територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 44 КАС України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Така наведена правова позиція узгоджується у постанові Верховного суду від 30.12.2020 року у справі № 805/4361/17-а.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/9917/19 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року провадження в адміністративній справі №160/9917/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/5012/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року клопотання представника позивача ТОВ Склад-Експерт адвоката Пітюренко Є.В. про поновлення провадження задоволено повністю, поновлено провадження у даній справі. Призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження в судовому засіданні. Зобов`язано ТОВ Склад-Експерт у строк до 19.02.2020 року надати до суду засвідчену належним чином відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі №160/5012/19 із відміткою про набрання законної сили.
Ухвалою суду від 25.03.2020 року провадження у справі № 160/9917/19 зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.
Ухвалою суду від 13.04.2022 року поновлено провадження в адміністративній справі №160/9917/19, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження, на якій його було зупинено. Призначено підготовче засідання.
У судове засідання 18.05.2022 року прибув представник відповідача.
Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.
Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно наказів ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 05.03.2019 року №1398-п, від 10.04.2019 №2205-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Склад-Експерт», від 17.04.2019 №2380-п «Про продовження строків проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Склад-Експерт», керуючись п.44.7 ст.40, п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за № 2755-VI із змінами та доповненнями, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Склад-Експерт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
- пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 944 625,02 грн.:
в т.ч.: за 2016 рік - 215 424,98 грн.;
за 2017 рік-117 498,84 грн.;
за 2018 рік-611 701,20 грн.
- п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 847 134,48 грн.:
у т.ч.: за червень 2016 - 106 301,36 грн.;
за листопад 2016-8 825,22 грн.;
за грудень 2016 - 12 566,30 грн.;
за вересень 2017 - 15 066,67 грн.;
за жовтень 2017 - 115 487,60 грн.;
за грудень 2017 - 94 287,50 грн.;
за січень 2018- 47 775,00 грн.;
за лютий 2018 - 48 132,50 грн.;
за березень 2018 - 93 277,50 грн.;
за квітень 2018 - 172 081,50 грн.;
за липень 2018 -133 333,33 грн.
3) п. 201.10 ст.201 ПКУ в частині не складання податкових накладних та не реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 588 887,33грн, за що п.1201.2 ст. 1201 ПКУ передбачено накладення на платника штрафу у розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній.
10.06.2019 року Товариством були подані (нарочно) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення на акт перевірки до яких було долучено належним чином засвідчені копії документів, що повністю спростовували позицію Управління, яка була викладена в акті перевірки.
З огляду на те, що позивач не погодився з прийнятими спірними податковими повідомленнями-рішеннями то він вирішив їх оскаржувати в адміністративному порядку та направив до Державної фіскальної служби України відповідну скаргу, в якій просив скасувати відповідні рішення відповідача.
04.10.2019 позивач засобами поштового зв`язку від Державної податкової служби рішення про результати розгляду скарги від 16.09.2019 за вих. №2034/6/99-00-08-05-01, яким скарга була залишена без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення відповідача у даній справі такими, що прийняті з порушенням положень Конституції України та податкового законодавства, та такими як протиправні, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з вимогами пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України- податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Відповідно до положень статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст. 44 ПК України).
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст. 44 ПК України).
Згідно п185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Виходячи з вимог п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п.201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Аналіз наведених норм податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власності господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Суд зазначає, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.
Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.
У акті перевірки зазначено, що позивачем, нібито, занижено податок на прибуток на загальну суму 944 625,02 грн.,
За 2016 рік - 215 424,98 грн.
За 2017 рік - 117 498,84 грн.
За 2018 рік - 611 701,20 грн.
Даним актом встановлено заниження фінансового результату до оподаткування на суму 712 201,50 грн., в т.ч.
За 2016 рік - 100 500,30 грн
За 2018 рік - 611 701,20 грн.
В свою ж чергу за приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
За 2016 рік - 114 924,68 грн.,
За 2017 рік - 117 498,84 грн.
В той же час, зазначене заниження на думку податкового органу відбулось через відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами: ТОВ «Глобал Солюшн», ТОВ «Альянс Мега», ТОВ «Спринт Юг», ТОВ «Мейвез», ТОВ «Резарт», ТОВ «Люссент», ТОВ «Байнс».
Так, відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Глобал Солюшон» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, з такими твердженнями суд не погоджується, з огляду на наступне.
З матеріалів справи убачається, що 27.06.2016 року між Товариством та ТОВ «Глобал Солюшон» було укладено договір поставки №125 на поставку піддонів дерев`яних.
ТОВ «Глобал Солюшон» було виставлено відповідні рахунки №73 від 27.06.2016 року, №74 від 28.06.2016 року; №75 від 29.06.2016 року.
Товариство сплатило за зазначеними вище рахунками, підтверджується відповідним платіжним дорученням №641 від 07.07.21 року.
Факт отримання Товариством піддонів підтверджується відповідними видатковими накладними: №73 від 27.06.2016 року, №74 від 28.06.2016 року; №75 від 29.06.2016 року.
Зазначені вище піддони Товариство на виконання договору №26/11/2015 від 22.12.2015 року поставило ПрАТ «Миронівська птахофабрика», що підтверджується відповідними видатковими накладними: №РН-0000098 від 03.07.2016 року, №РН-0000100 від 06.07.2016 року, №РН 0000101 від 08.07.2016 року та товарно-транспортними накладними №190167 від 06.07.2016 і року та №190168 від 08.07.2016 року.
23.06.2016 року між Товариством та ТОВ «Глобал Солюшон» було укладено договір поставки №94 на поставку ноутбуків.
Зазначені ноутбуки Товариство придбало для власних потреб. Зазначений факт підтверджується відповідними актами введення в експлуатацію основних засобів.
Товариство сплатило за зазначені вище ноутбуки грошові кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №643 від 08.07.2016 року.
15.06.2016 року між Товариством а ТОВ «Глобал Солюшон» укладено договір №1506/1 на монтаж стелажних систем. Даний договір Товариство уклало для забезпечення виконання своїх зобов`язань за договорами №2604 від 26.04.2016 року з ТОВ «Торговий дім любисток» та №18/05 від 18.05.2016 року з ТОВ «Науково-виробнича агрокорпорація «Степова».
Факт надання ТОВ «Глобал Солюшон» підтверджується актами надання послуг №1 від 22.06.2016 року та №2 від 22.06.2016 року, видатковою накладною №РН-0000091 від 13.06.2016
року та №РН-0000102 від 24.06.2016 року.
Товариство сплатило за зазначені вище роботи грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням №637 від 30.06.2016 року.
27.06.2016 року між Товариством а ТОВ «Глобал Солюшон» укладено договір №126 на поставку каталогів демонстраційних A4.
Зазначені каталоги у кількості 500 шт. були отримані товариством, що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000072 від 27.06.2016 року.
Каталоги роздавалися з рекламними цілями постійним та вірогідним клієнтам Товариства з метою реклами продукції та послуг.
30.06.2016 року було виписано акт списання №СпТ-000004.
Товариство сплатило за зазначені вище каталоги грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням №642 від 07.07.2016 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством позивача та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Глобал Солюшон» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, на думку суду, дане твердження не відповідає дійсності з огляду на таке.
Так, Товариство мало змонтувати на виконання умов договору №112 з ТОВ «Вінницька птахофабрика стелажну систему. Для виконання свої зобов`язань Товариство вирішило залучити третіх осіб.
01.06.2017 року між Товариством та ТОВ «Альянс Мега» було укладено договір про надання послуг №61, згідно з яким ТОВ «Альянс Мега» мало здійснити ремонтні, монтажні роботи стелажної системи.
Факт того, що роботи були виконані підтверджується актами №ОУ-0000008 від 20.06.2017 року (підписаний між Товариством та ТОВ «Вінницька птахофабрика» та №ОУ-000034 від 03.07.2017 року (підписаний між Товариством та ТОВ «Альянс Мега»).
04.08.2017 року Товариством було підписано угоду про переведення боргу №04/08.
Оплата грошових коштів(компенсацїї) Товариством на рахунок підтверджується відповідним платіжним дорученням №49 від 04.08.2017 року.
20.07.2017 року між Товариством та ТОВ «Альянс Мега» було укладено договір поставки №207.
Факт отримання дерев`яних піддонів у кількості 1960 шт. підтверджується видатковою накладною №РН-160 від 20.07.2017 року.
Зазначені вище піддони Товариство поставило своїм клієнтам на виконання договорів, а саме: на виконання договору №25/07/2016 від 25.07.2016 року. Специфікація №4 від 02.06.2017 року ПрАТ «Інтеркерама», що підтверджується видатковою накладною №РН-000065 від 19.07.2017 року та товарно-транспортною накладною №19072017 від 19.07.2017 року; на виконання договору №02/06/2017 від 01.06.2017 року специфікація №1 від 01.06.2017 року з ТОВ «Вінницька птахофабрика», що підтверджується видатковими накладними №РН-000064 від 20.07.2017 року та №РН-0000072 від 02.08.2017 року.
16.08.2017 року Товариством було підписано угоду про переведення боргу №32.
Оплата грошових коштів(компенсації) Товариством на рахунок підтверджується відповідним платіжним дорученням №59 від 17.08.2017 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Спринт Юг» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Однак, на думку суду таки висновки відповідача є безпідставними, з огляду на наступне.
08.09.2017 року між Товариством та ТОВ «Спринт Юг» було укладено договір поставки №89.
08.09.2017 року Товариство отримало від ТОВ «Спринт Юг» комплект настилу металевого, що підтверджується видатковою накладною №РН-4 від 08.09.2017 року.
10.11.2017 року на виконання договору №07/09-2017 від 20.09.2017 року Товариство передало даний комплект настилу металевого ТОВ «Компанія Альбіон», що підтверджується видатковою накладною №РН-000051 від 10.11.2017 року.
22.09.2017 року Товариством було підписано договір переведення боргу №32/09.
Оплата грошових коштів(компенсації) Товариством на рахунок підтверджується відповідним платіжним дорученням №101 від 25.09.2017 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Мейвез» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, на думку суду таки висновки відповідача є безпідставними, з огляду на таке.
Так, 30.09.2016 року між Товариством та ТОВ «Мейвез» було укладено договір №410 на поставку піддонів дерев`яних.
Факт отримання даних піддонів підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-6 від 04.10.2017 року.
Зазначені піддони Товариство на виконання договору №02/06/2017 від 01.06.2017 року реалізувало ТОВ «Вінницька птахофабрика», що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000102 від 14.10.2017 року.
18.05.2017 року між Товариством та ТОВ «Нові продукти» було укладено договір №18/5/17-00. За даним договором Товариство мало здійснити монтажні роботи.
Для виконання даних монтажних робіт Товариством було залучено ТОВ «Мейвез», для чого було укладено відповідний договір №310 від 03.10.2017 року.
Факт виконання робіт підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт №ОУ0000001 від 02.01.2018 року, №ОУ-00000003 від 07.03.2018 року, №ОУ-0000004 від 07.03.2018 року, №ОУ-0000006 від07.03.2018 року, №ОУ-00000008 від 30.03.2018 року, та актом №ОУ-000005 від 03.10.2017 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Резарт» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, на думку суду таки висновки відповідача є безпідставними, з огляду на таке.
30.09.2016 року між Товариством та ТОВ «Резарт» було укладено договір поставки №3009/01 від 30.09.2016 року зі специфікацією №1.
На виконання умов даного договору було поставлено піддони у кількості 531 шт., що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-93 від 29.11.2016 року та рахунком фактурою №СФ-93 від 29.11.2016 року.
Зазначені вище піддони Товариство поставило ПрАТ «Інтеркерама» на виконання умов договору №25/07/2016 від 25.07.2016 року, що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000167 від 29.11.2016 року та товарно-транспортною накладною №190221 від 27.11.201.6 року.
Товариство сплатило за зазначені вище піддони грошові кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №131 від 13.12.2016 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Люссент» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, на думку суду таки висновки відповідача є безпідставними, з огляду на таке.
З матеріалів справи убачається, що 29.12.2016 року між Товариством та ТОВ «Люссент» було укладено договір поставки №29/1.
На виконання умов даного договору було поставлено піддони у кількості 756 піт., що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-84 від 29.12.2016 року та рахунком фактурою №СФ-84 від 29.12.2016 року.
Зазначені вище піддони Товариство поставило ПрАТ «Інтеркерама» на виконання умов договору №25/07/2016 від 25.07.2016 року, що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000018 від 27.02.2017 року та товарно-транспортною накладною №270217 від 27.02.2016 року.
Товариство сплатило за зазначені вище піддони грошові кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №164 від 20.01.2017 року.
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відповідачем у акті було зроблено висновок, що відносини між Товариством та ТОВ «Байнс» мали на меті виключно створення документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Проте, на думку суду таки висновки відповідача є безпідставними, з огляду на таке.
Так, 31.10.2017 року між Товариством та ТОВ «Байнс» було укладено договір поставки №31/10.
На виконання даного Договору ТОВ «Байнс» поставило комплект підп`ятників, що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-60 від 31.10.2017 року та рахунком фактурою №СФ-000060 від 31.10.2017 року.
Зазначений комплект підп`ятників з кріпленнями був реалізований Товариством на виконання умов договору з ПАТ «Житомирський маслозавод», що підтверджується відповідним рахунком фактурою №СФ-0000143 від 24.10.2017 року та видатковою накладною №РН-000001 від 02.01.2018 року.
Товариство сплатило за зазначені вище підп`ятники з кріпленнями грошові кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №131 від 13.12.2016 року.
27.10.2017 року між Товариством та ТОВ «Байнс» було укладено договір про надання послуг №27/10. Щодо надання IT-послуг, а саме розробки сайту компанії.
Факт надання зазначених послуг підтверджується відповідним рахунком-фактурою №59 від 27.10.2017року, актом №ОУ-000059 здачі-прийняття робіт від 27.10.2017 року. Також додаємо копію електронного листа з зображеннями сайту.
Товариство сплатило за зазначені вище IT-послуги грошові кошти, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №229 від 05.12.2017 року
Таким чином підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що відносини між Товариством та контрагентом мали абсолютно реальний характер та не мали на меті отримання податкової вигоди.
Відтак, суд вважає, що висновки відповідача про безтоварність зазначених вище відносин є необґрунтованими, також, тому, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів /робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат (витрат) за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність останнього щодо протиправної поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.
Як зазначено в п. 38 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України": «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, еони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань».
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (валові витрати) можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Посадовими особами в акті перевірки не доведено в установленому порядку факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції Товариства за договором поставки у податковому обліку фактичним обставинам, а саме того, що відомості, які містяться в наданих до перевірки документах є недостовірними.
Невиконання обов`язку щодо належного підписання первинного документа, складеного однією особою і переданого іншій особі може позбавляти цей документ статусу первинного або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документа, або в разі фактичної відсутності господарської операції.
Проте, Управління не зазначило в акті перевірки ні доказів того, що Товариство знало про, нібито сумнівність. Постачальника, ні доказів відсутності господарських операції по договорам.
Більш того, Управління повинно враховувати, що у Товариства відсутня об`єктивна змога переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час їх отримання чи протягом найближчого часу, а відповідні обставини виключають можливість притягнення його до відповідальності.
В цьому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необгрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).
Системний аналіз норм податкового законодавства дає змогу дійти висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Товариство для перевірки надало Управлінню достатньо доказів, які свідчать, що в нього наявні первинні документи, які підтверджують спірні господарські операції, фізичні та технічні можливості для їх здійснення та зв`язку між фактом придбання товару, послуг по договорам.
Зазначена сума 847 134,48 грн по періодам складається з сум:
За червень 2016року 106 301,36 грн.,
За листопад 2016року 8 825,22 грн.,
За грудень 2016року 12 566, ЗО грн.,
За вересень 2017року 15 066,67 грн.,
За жовтень 2017року - 115 487,60 грн.,
За грудень 2017року - 94 287,50 грн.,
За січень 2018року -47 775,00 грн.,
За лютий 2018року - 48 132,50 грн.,
За березень 2018року - 93 277,50 грн.,
За квітень 2018року -172 081,50 грн.,
За липень 2018 року -133 333,33 грн.
Зазначені суми у акті виникли наступним чином:
За червень 2016року -106 301,36 гри.,
За листопад 2016року - 8 825,22 грн.,
За грудень 2016року -12 566,30 грн.,
За вересень 2017року -15 066,67 грн.,
За жовтень 2017року -115 487,60 грн.,
Так, на думку відповідача виникли через завищення податкового кредиту, не підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Глобал Солюшн», ТОВ «Альянс Мега», ТОВ «Спринт Юг», ТОВ «Мейвез», ТОВ «Резарт», ТОВ «Люссент», ТОВ «Байнс».
За грудень 2017року -94 287,50 грн.,
За січень 2018року -47 775,00 грн.,
За лютий 2018року - 48 132,50 грн.,
За березень 2018року - 93 277,50 грн.,
За квітень 2018року -172 081,50 грн.,
За липень 2018року -133 333,33 грн.
На думку відповідача виникли через нібито безоплатну реалізацію послуг з надання планувальних рішень по встановленню стелажних систем.
Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, дійсно Товариство здійснювало замовлення і придбавало послуги з розроблення проектно- планувальних рішень по встановленню стелажних систем. Дані проекти були розроблені, Товариство сплатило за них грошові кошти. Дані факти встановлені податковим органом під час перевірки та не заперечуються Товариством.
Розробка проектно-планувальних рішень необхідна для встановлення(монтажу) стелажних систем кінцевим клієнтам Товариства.
Товариство замовляє проекти під кожного конкретного клієнта, витрати з розробки проектів включаються до загальної вартості робіт та обладнання і не виставляються кінцевим клієнтам окремо.
Отже підсумовуючи викладене можна прийти до висновку, що Товариство не здійснює безоплатну реалізацію послуг, витрати на розробко проектно-планувальних рішень входять до кінцевої ціни робіт яку сплачує клієнт.
На думку суду у відповідача відсутні підстави для складення податкових накладних та їх реєстрації у єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 588 887,33 грн., через те, що товариство не здійснювало безоплатної реалізації послуг. А тому у Товариства відсутні підстави для відповідальності за п.120-1.2 ст. 120-1 ПКУ, отже штрафні санкції не мають застосовуватись.
Також суд зазначає, що у відповіді про результати розгляду заперечень Управління зазначило, що до заперечень Підприємством не надано первинних документів які б спростовували висновки акту, але таке твердження не відповідає дійсності адже позивачем до заперечень на акт перевірки було додано копії первинної документації, які повністю
Зі змісту податкових повідомлень-рішень та доданих до них розрахунків податкових зобов`язань вбачається, що Управлінням було додатково накладено на позивача штраф в порядку передбаченому п. 123.1 ст. 123 ПК України, відповідно до якого: «У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування».
Враховуючи, що Управлінням було безпідставно збільшено податкові зобов`язання позивачу (вбачається з вказаних вище доводів), як наслідок, накладення штрафних (Фінансових) санкцій, також, є безпідставним.
Посилання відповідача в акті перевірки та відповіді на відомості, що містяться в інформаційно-аналітичних базах ДФС взагалі є необґрунтованим, оскільки дана інформація не може виступати критерієм оцінки реальності господарських операцій через те, що вона не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.
Більш того, за змістом норм податкового законодавства дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно- аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Це в однаковій мірі стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до існуючих інформаційних систем.
Вказаний висновок узгоджується у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 2а-1484/12/1370, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 27.02.2018 у справі № 811/2154/13- а, від 23.05.2018 у справі № 804/853/14, від 29.03.2019 у справі № 808/3412/16.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище, факт здійснення та реальність господарських операцій, які розглядалися відповідачем під час перевірки підтверджується переліченими вище документами. Вищевказані документи також були надані податковому органу під час здійснення перевірки, про що також не заперечується відповідачем.
На думку суду, первинні бухгалтерські документи позивача відповідають вимогам ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто містять: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складена документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Документи, які долучені позивачем до матеріалів справи відповідають вимогам чинного законодавства, та відповідно підтверджують реальність господарських операцій із цим контрагентом, а також відображають зміст та обсяг господарських операцій.
З огляду на наведене у сукупності суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Суд наголошує на тому, що податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення вимог законодавства його контрагентом.
Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи та не можуть бути підставою для висновків про порушення платником податку законодавства під час визначення у бухгалтерському обліку суми доходів, отриманих від операції з таким контрагентом.
Таким чином, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки позивачем товару контрагенту, яку з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.
Отже, враховуючи те, що матеріали справи спростовують висновки податкового органу, суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
При цьому, інші аргументи відзиву на позовну заяву відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Беручи до уваги вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 19 210 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №1696 від 09.10.2019 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 19 210 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 18 травня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 30 травня 2022 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю Склад-Експерт до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 30 травня 2022 року.

Суддя С. В. Прудник