Справа № 120/19707/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 р. Справа № 120/19707/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона В.М., який звернувся до суду в інтересах держави в особі Мурафської сільської ради

до: Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство "Сазан"

про: визнання незаконним та скасування дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах

ВСТАНОВИВ:

Перший заступника керівника Вінницької обласної прокуратури (далі також прокурор), діючи в інтересах держави в особі Мурафської сільської ради (далі також позивач, сільська рада) звернувся до суду з позовом до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області (далі також відповідач) про визнання незаконним та скасування дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), який виданий Приватному підприємству «Сазан» за № 1 від 08.01.2019.

Обґрунтовуючи вимоги позову прокурор зазначив, що за результатами вивчення питання щодо додержання законодавства в екологічній сфері Спеціалізованою екологічною прокуратурою Вінницької обласної прокуратури виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства при користуванні об`єктами водного фонду області, зокрема при веденні рибогосподарської діяльності. А саме, зазначає, що Приватне підприємство Сазан використовує Клекотинське водосховище, розташоване на земельній ділянці площею 264,82 га із кадастровим номером :01:001:0177 на підставі Дозволу № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, який видано Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області 08.01.2019.

Втім, на думку прокурора, зазначений дозвіл видано Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області з порушенням вимог Водного кодексу України та Земельного кодексу України, оскільки використання земель водного фонду може здійснюватися на умовах оренди, постійного або тимчасового користування. Натомість, у Приватного підприємства "Сазан" відсутнє право на користуванням водним об`єктом - "Клекотинське водосховище" та земельною ділянкою під ним. За таких обставин прокурор вважає, що відповідачем при наданні оскаржуваного дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів залишено поза увагою вимоги статті 17 Закону України «Про тваринний світ» щодо обов`язкової наявності у суб`єкта спеціального товарного рибного господарства оформленого права на користування об`єкту водного фонду.

Прокурор вказує, що оскільки Мурафська сільська рада як орган місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджатися Клекотинським водосховищем, неналежно здійснює захист інтересів держави в особі територіальної громади, що в першу чергу порушує її фінансово-бюджетний стан та інтереси суб`єктів, які могли б набути право на оренду згаданого водного об`єкту на конкурентних засадах, тому вважає, що це є достатнім обґрунтуванням для застосування прокурором представницьких повноважень інтересів держави в суді на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч. 5 ст. 53 КАС України в особі Мурафської сільської ради.

Ухвалою від 10.01.2022 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою суд в порядку статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) залучив до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство «Сазан» (далі також ПП «Сазан», третя особа). Крім того, сторонам та третій особі встановлені строки для подання заяв по суті справи.

20.01.2022 до суду від Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній щодо позову заперечує та просить відмовити у його задоволені в повному обсязі. Так, відповідач зазначає, що ПП «Сазан» для одержання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах подало усі необхідні, належним чином оформлені та передбачені законом документи, у зв`язку із чим підстави для відмови у видачі такого дозволу, на думку відповідача, були відсутні, а вимагання інших документів було б перевищенням наданих цьому органу повноважень і суперечило б вимогам законодавства України. При цьому, відповідач наголошує, що подання відомостей щодо оформлення права користування водним об`єктом та земельною ділянкою для отримання такого дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів не передбачено відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 за № 801, положеннями якого керувався суб`єкт владних повноважень. За таких обставин відповідач вважає заявлені прокурором позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволеними бути не можуть.

У своїй відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 28.01.2022, прокурор висловлює незгоду із вказаними у ній доводами та вимогами й вважає свій позов повністю обґрунтованим.

15.02.2022 до суду від третьої особи ПП «Сазан» надійшли письмові пояснення на позовну заяву, за змістом яких останнє також як і відповідач заперечує щодо позову та у його задоволенні просить відмовити. Свої доводи мотивує тим, що починаючи з 2005 року ПП «Сазан» здійснює вселення та вилов водних біоресурсів згідно з Режимом рибогосподарської експлуатації на рибогосподарському водному об`єкті Клекотинське водосховище, та починаючи з 2007 року підприємство замовляє Біологічне обґрунтування водних живих ресурсів водосховища «Клекотина», погоджує Режим рибогосподарської експлуатації та отримує Дозволи на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах. Так, представник третьої особи зазначає, що 08.01.2019 ПП «Сазан» отримано від Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області Дозвіл № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) строком дії з 08.01.2019 по 07.01.2024 з метою здійснення промислового вилову риби згідно з Режимом рибогосподарської експлуатації Клекотинського водосховища від 19.12.2016. У свою чергу, відповідно до положень Інструкції щодо порядку здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої наказом Державного комітету Рибного господарства України від 15 січня 2008 року № 4, визначається два негативних наслідки для користувача у разі порушення ним вимог цієї Інструкції або Режиму, а саме тимчасове призупинення Режиму за вчинене правопорушення і скасування Режиму за неодноразові порушення або невиконання припису. Втім, ПП «Сазан» стверджує, що за наслідками проведених відносно нього перевірок контролюючими органами жодних порушень в його діяльності виявлено не було, як і не надано доказів про те, що ним самовільно зайнята земельна ділянка водного горизонту, що вказує на відсутність підстав для скасування виданого Дозволу № 1 від 08.01.2019. Відносно доводів прокурора про відсутність у підприємства правовстановлюючих документів на земельну ділянку водного фонду, як на підставу для скасування спірного Дозволу, то ПП «Сазан» наголошує, що законом розмежовано спеціальне використання об`єктів тваринного світу згідно дозвільних документів від такого спеціального використання власників чи користувачів земельними ділянками, права на які оформлено. Клекотинське водосховище відповідно до водогосподарського паспорта 1985 року являється водосховищем комплексного призначення, у зв`язку з чим відповідно до абз. 1 статті 51 Водного кодексу України не підлягає наданню в користування на умовах оренди, а тому по своєму призначенню щодо нього застосовується виключно режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта і ПП «Сазан» в цьому разі є користувачем водних біоресурсів, а не земельної ділянки чи водного об`єкта. Додаткового як і відповідач представник третьої особи зазначає, що законодавство в галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів не містить вимоги (обов`язку) користувачу водних біоресурсів, який здійснює рибальство, мати правовстановлюючі документи на водний об`єкт для отримання Дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах. Також вказує на те, що посилання прокурора у своєму позові на Закон України «Про аквакультуру» є безпідставним, позаяк спеціальне використання водних біоресурсів не належить до сфери аквакультуру. Окремо, на думку третьої особи, прокурор пропустив трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом, визначений статтею 122 КАС України, оскільки про існування оскаржуваного Дозволу було відомо ще в червні 2021 року в рамках розгляду господарським судом Вінницької області справи за № 902/777/21.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ПП «Сазан» здійснює рибогосподарську діяльність на Клекотинському водосховищі (р. Мурафа) згідно Режиму рибогосподарської експлуатації від 19.12.2016.

02 січня 2019 року ПП «Сазан» звернулося до відповідача із заявою про видачу дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських об`єктах (їх частинах), з доданими до неї документами, передбаченими Порядком видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або відмови в його видачі, переоформлення та анулювання зазначеного дозволу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року № 801 (далі Порядок № 801).

За результатами розгляду відповідної заяви Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області 08 січня 2019 року видано ПП «Сазан» дозвіл № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), а саме на Клекотинському водосховищі по р. Мурафа, терміном дії з 08 січня 2019 року по 07 січня 2024 року.

Відповідач як і третя особа переконують суд в тому, що законодавство яке врегульовує рибогосподарську діяльність на водоймах на підставі Режимів рибогосподарської експлуатації та сам Порядок № 801 не визначають обов`язку суб`єктів господарювання надавати договори на право користування об`єктами водного фонду в якості підстав для видачі відповідних дозволів.

Втім, прокурор вважає, що видаючи такий дозвіл відповідачем залишено поза увагою ту обставину, що ст. 17 Закону України «Про тваринний світ», на підставі якої розроблено в тому числі і підзаконні правові акти, якими врегульовується порядок видачі відповідних дозволів, вимагає наявність у суб`єкта товарного рибного господарства оформленого права користування об`єктом водного фонду, як обов`язкову умову для використання такого об`єкту і, відповідно, для видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів.

Отже, визначальним правовим (спірним) питанням, яке необхідно вирішити в межах даного спору є те, чи правомірним є здійснення спеціального використання водних біоресурсів на певному водному об`єкті за відсутності у суб`єкта господарювання права користування відповідним рибогосподарським водним об`єктом.

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного.

Рибогосподарська діяльність на водоймах, що здійснюється за Режимами рибогосподарської експлуатації регламентується Інструкцією про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженою наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 N 4 (далі Інструкція № 4) та Порядком здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 992.

В той же час процедура видачі дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) врегульовано відповідним Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2013 року № 801 (в редакції, чинній на час видачі оскаржуваного Дозволу).

Так, згідно п. 2 Порядку № 801 дозвіл видається на кожний рибогосподарський водний об`єкт (його частину) Держрибагентством або його територіальним органом (далі - дозвільний орган). Дозвіл видається територіальним органом суб`єктові господарювання для здійснення промислового рибальства, вилову водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, а також визначення їх санітарно-епідеміологічного стану, меліоративного вилову водних біоресурсів з метою формування їх оптимального видового та вікового складу, вилову водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури, любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову.

Пунктами 3, 5 Порядку № 801 передбачено, що для одержання дозволу суб`єкт господарювання подає такі документи: заяву про одержання дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах); довідку про наявність у суб`єкта господарювання рибальських суден (плавзасобів), дозволених знарядь лову (відповідно до вимог правил рибальства та режимів) та рибоприймальних пунктів (місця розташування яких погоджено відповідно до законодавства) на визначеному рибогосподарському водному об`єкті (його частині) (далі - довідка). Якщо територіальні органи або наукові установи (організації, підприємства) не можуть власними силами здійснювати контрольний або дослідний вилов, у довідці зазначаються рибальські судна (плавзасоби), знаряддя лову та рибоприймальні пункти співвиконавця; програму виконання робіт, в якій визначені методи, мета та завдання робіт, типи і кількість рибальських суден (плавзасобів), назва і кількість необхідних знарядь лову, в разі здійснення вилову водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, контрольного вилову водних біоресурсів для визначення їх стану та запасів, вилову водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури.

Дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) або письмове повідомлення про відмову у видачі такого дозволу видається протягом п`яти робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання пакета документів, необхідних для одержання дозволу.

При цьому, вичерпні підстави для відмови суб`єктові господарювання у видачі дозволу наведені в п. 6 Порядку № 801, які дійсно не передбачають можливості відмови у видачі заявнику дозволу у зв`язку з неподанням ним доказів на підтвердження права користування рибогосподарським водним об`єктом.

Разом із тим, спірні у цій справі правовідносини врегульовані, не тільки означеними вище підзаконним нормативно-правовим актами, а й, зокрема, Водним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України від 13.12.2001 № 2894-III «Про тваринний світ» та Законом України від 08.07.2011 N 3677-VI "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".

Так, статтями 3, 4 Водного кодексу України визначено, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать поверхневі води, в тому числі і штучні водойми (водосховища, ставки) і канали. А до земель водного фонду належать землі, зайняті, серед іншого, водосховищами.

Води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування (ст. 6 Водного кодексу).

Як зазначено у статті 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Загальне водокористування згідно статті 47 Водного кодексу України здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об`єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць) безкоштовно, без закріплення водних об`єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб (ч. 2 ст. 48 Водного кодексу України).

Отже, здійснення рибогосподарської діяльності передбачає можливість здійснення спеціального водокористування.

При цьому за визначенням, що міститься у статті 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", під рибогосподарською діяльністю розуміється діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.

Рибальство - добування водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах.

Промислове рибальство (промисел) - вид спеціального використання водних біоресурсів (вилучення, приймання, переробка, зберігання, транспортування тощо, у тому числі постачання палива, води, тари, продовольства для функціонування суден флоту рибної промисловості та їх екіпажів) у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), у тому числі у водах, що знаходяться за межами юрисдикції України.

Як зазначено у статті 25 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" використання водних біоресурсів також здійснюється в порядку загального і спеціального використання.

Стаття 27 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначає, що спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється шляхом їх вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову) і включає:

промислове рибальство;

вилов водних біоресурсів у науково-дослідних, науково-промислових, дослідно-конструкторських цілях, а також з метою з`ясування їх санітарно-епідеміологічного стану (далі - дослідний вилов);

контрольний вилов водних біоресурсів для визначення їх стану та запасів;

меліоративний вилов водних біоресурсів з метою формування їх оптимального видового та вікового складу;

вилов водних біоресурсів з метою отримання біологічного матеріалу для штучного відтворення їх запасів та здійснення аквакультури;

любительське і спортивне рибальство у водних об`єктах загального користування, що перевищує встановлені обсяги безоплатного вилову.

Законодавством можуть визначатися й інші види спеціального використання водних біоресурсів.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що використання водних біоресурсів може здійснюватися у порядку загального та спеціального користування. Загальне використання водних біоресурсів здійснюється без вилучення їх з природного середовища або у порядку любительського і спортивного рибальства. Спеціальне використання водних біоресурсів може здійснюватися відповідно до одного з режимів, визначених Законом України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів", а саме: режиму промислу або режиму рибогосподарської експлуатації.

Як свідчать матеріали справи, оспорюваний дозвіл № 1 від 08 січня 2019 року на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) видано ПП «Сазан» відповідно до Режиму рибогосподарської експлуатації від 19.12.2016, погодженого відповідно до п. 2.3 Інструкції № 4 територіальним органом рибоохорони, у зоні якого здійснюватиметься діяльність, а також Державним агентством рибного господарства України.

Згідно з п. 2.8 цієї Інструкції № 4 користувач, якому видано Режим, має одноосібне право на спеціальне використання водних живих ресурсів (ВЖР) у цьому рибогосподарському водному об`єкті.

Тобто, при отриманні погодження Режиму користувачам надаються в користування лише водні біоресурси, а не сам водний об`єкт чи земельна ділянка під ним, позаяк режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта не є правовстановлюючим документом, яким надається право користування землями водного фонду.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі N 806/449/15, від 16 травня 2019 року у справі N 806/3184/18.

У свою чергу відповідно до статті 51 Водного кодексу України водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України.

Частиною першою статті 85 Водного кодексу України передбачено, що порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що використання земель водного фонду фізичними та юридичними особами державної та комунальної власності може здійснюватися на умовах оренди, постійного або тимчасового користування. При цьому, у разі перебування земель водного фонду у власності або постійному користуванні відповідних суб`єктів, у тимчасове користування такі об`єкти надаються за погодженням з постійними землекористувачами або за згодою власників.

Повертаючись до обставин цієї справи суд враховує, що ПП «Сазан» як на час видачі оспорюваного Дозволу № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 08.01.2019 так і на час звернення прокурора із цим позовом до суду не мало права користування робогосподарським водним об`єктом Клекотинським водосховищем.

Стаття 17 Закону України "Про тваринний світ" передбачає, що до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

Спеціальне використання об`єктів тваринного світу в порядку ведення мисливського і рибного господарства здійснюється з наданням відповідно до закону підприємствам, установам, організаціям і громадянам права користування мисливськими угіддями та рибогосподарськими водними об`єктами.

Саме тому суд вважає, що застосування положень Інструкції № 4 та Порядку № 801 з ігноруванням вимог статті 17 Закону України «Про тваринний світ» є недопустимим, оскільки останнім регламентовано не тільки спеціальне використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах, а й порядок його здійснення, який не може відбуватися за відсутності належного права користування земель водного фонду.

Верховний Суд у своїй постанові від 19.11.2019 у справі № 806/1350/15, де розглядалися подібні позовні вимоги, сформував правовий висновок який полягає у наступному: «Зі змісту наведених правових норм вбачається, що спеціальне використання водних біоресурсів, які є частиною тваринного світу, здійснюється на підставі дозволу, що видається у встановленому законом порядку, у тому числі за наявності права користування відповідним рибогосподарським водним об`єктом, оформленим за погодженням з постійним користувачем земельної ділянки.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, ФОП ОСОБА_1 не має правовстановлюючого документа на користування водосховищем Іршанське або його частиною або документа, який підтверджує погодження спеціального використання водних біоресурсів з постійним землекористувачем водосховища Іршанське, на якому здійснюється спеціальне використання водних біоресурсів відповідно до режиму рибогосподарської експлуатації».

Отже, у цій справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що обласне Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства неправомірно видало суб`єкту господарювання дозвіл на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) за відсутності права користування водним об`єктом.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. А згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин суд застосовує означені вище правові висновки Верховного Суду при розгляді цієї адміністративної справи, де, за досліджених судом обставин, у ПП «Сазан» також є відсутніми правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою та водним об`єктом «Клекотинське водосховище».

Ба більше, Верховний Суд у згаданій вище постанові від 19.11.2019 якраз і звернув увагу на те, що в межах спірних правовідносин підлягають до застосуванню не положення Інструкції № 4, яка визначає порядок погодження режиму рибогосподарської експлуатації, а саме норми Водного кодексу України (стаття 85), Земельного кодексу України (статті 59, 125) та Закон України "Про тваринний світ" (стаття 17). У зв`язку із цим посилання відповідача та третьої особи у своїх заявах на відсутність у діючому законодавстві приписів, які передбачають необхідність отримання суб`єктом господарювання, що здійснює спеціальне використання водних біоресурсів, права користування водним об`єктом є безпідставними, адже відсутність положень у нормах, які передбачають порядок видачі Дозволу на спеціальне використання біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, не виключає субсидіарного регулювання спірних правовідносин іншими нормативними актами.

Відносно доводів ПП «Сазан» про те, що Клекотинське водосховище згідно Водогосподарського паспорта 1986 року має статус водосховища комплексного призначення, а тому не може бути передано в оренду в силу прямої норми ч. 1 ст. 51 Водного кодексу України, то такі також не можуть бути враховані судом, оскільки неможливість набуття у законне користування водного об`єкту в цілях спеціального використання водних біоресурсів не може ототожнюватись із правомірністю підстав для використання такого водного об`єкту.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку розроблення паспорта водного об`єкта, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України N 99 від 18.03.2013 року, Замовником робіт із розроблення паспорта водного об`єкта є орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України. Паспорт водного об`єкта підлягає коригуванню кожні 15 років, а також у разі змін технічних параметрів водного об`єкта і гідротехнічних споруд (п. 7 Порядку).

Тобто, наразі Водогосподарський паспорт Клекотинського водосховища 1986 року хоч і є діючим (зі слів третьої особи), однак актуальність комплексного призначення самого водосховища, за сплином більше ніж 30 років часу, є сумнівною. Тим більше, виключний перелік водних об`єктів які не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб наведено у ч. 2 ст. 51 Водного кодексу України, і матеріали справи не містять доказів віднесення Клекотинського водосховища до таких об`єктів.

Більше того, як уже наголошувалося судом, згідно ч. 1 ст. 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством, зокрема статтею 59 Земельного кодексу України, яка прямо визначає можливість використання земельних ділянок водного фонду для рибальства за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами.

Також у матеріалах справи наявна копія рішення 11 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради від 03.11.2021 № 563, яким надано дозвіл на продаж права оренди земельних ділянок в складі єдиного водного об`єкту, на земельних торгах у формі аукціону, в тому числі і земельну ділянку площею 264,8185 га за кадастровим номером :01:001:0177 для рибогосподарських потреб із земель водного фонду на території Мурафської сільської ради (земельна ділянка на якій розташоване Клекотинське водосховище), що спростовує твердження третьої особи про неможливість набуття у користування цієї земельної ділянки у складі водного об`єкта.

Окремо варто звернути увагу і на інше посилання ПП «Сазан» про те, що останній є користувачем виключно водних біоресурсів, і при отриманні Режими рибогосподарської експлуатації не йшла мова про використання води або землі під водою.

З цього приводу суд зазначає, що згідно ст. 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" водні біоресурси (водні біологічні ресурси) - сукупність водних організмів (гідробіонтів), життя яких неможливе без перебування (знаходження) у воді. До водних біоресурсів належать прісноводні, морські, анадромні та катадромні риби на всіх стадіях розвитку, круглороті, водні безхребетні, у тому числі молюски, ракоподібні, черви, голкошкірі, губки, кишковопорожнинні, наземні безхребетні у водній стадії розвитку, водорості та інші водні рослини."

Як зазначено у абз. 2 ч. 1 ст. 34, ч.ч. 1, 3 ст. 36 вказаного Закону суб`єкти рибного господарства мають право на користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів на недискримінаційних умовах у встановленому порядку.

Юридичні та фізичні особи мають право користуватися водними біоресурсами як об`єктами права власності Українського народу відповідно до Конституції України та цього Закону.

Надання у користування рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) місцевого значення для провадження рибогосподарської діяльності здійснюється відповідно до закону.

Отже, комплексний правовий аналіз всіх вищевказаних норм свідчить, що законодавець розрізнив користування рибогосподарськими водними об`єктами (їх частинами), землями водного фонду та використання водних біоресурсів, як окремими об`єктами користування.

Проте, вищевказані норми не передбачають можливості використання водних біоресурсів без обов`язкового отримання в установленому Земельним кодексом України порядку в користування на умовах оренди рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т. ч. і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами), де здійснюється використання цих водних біоресурсів, оскільки використання водних біоресурсів є нерозривно пов`язаним з використанням зазначених рибогосподарських водних об`єктів (їх частин), в т. ч. і земель водного фонду (зокрема і під цими об`єктами).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 № 923/213/1816.

Наразі судом з`ясовано, що з часу набрання чинності Законом України від 28.04.2021 №1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» - 27.05.2021, особою, уповноваженою розпоряджатися Клекотинським водосховищем, розташованим на земельній ділянці за кадастровим номером :01:001:0177 є Мурафська сільська рада.

Згідно з положень п. 29 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України до доходів загального фонду бюджетів, зокрема, районних, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать надходження від орендної плати за користування майновим комплексом та іншим майном, що перебуває у комунальній власності, засновником яких є районні, міські ради, об`єднані територіальні громади. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розроблення, затвердження і виконання відповідних місцевих бюджетів віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Як слідує із листа Мурафської сільської ради від 07.12.2021 № 06-07-1278, адресованого спеціалізованій екологічній прокуратурі (на правах відділу) Вінницької обласної прокуратури, наявність у ПП «Сазан» дозвільного документа на спеціальне використання водних біоресурсів в Клекотинському водосховищі, обмежує право сільської ради щодо належного розпорядження вказаним об`єктом водного фонду, оскільки використання водних біоресурсів нерозривно пов`язано із використанням водного об`єкту.

Із цього випливає, що Мурафська сільська рада, як власника земельної ділянки на якій розташоване Клекотинське водосховище, дійсно є належним позивачем у справі незважаючи на ту обставину, що до 27.05.2021 розпорядження цією землею здійснювалося іншим органом виконавчої влади.

Про безпідставність користування ПП «Сазан» земельною ділянкою водного фонду площею 264,82 га з кадастровим номером :01:001:0177, на якій розташований водний об`єкт - Клекотинське водосховище, свідчить і постанова Північно-Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у справі № 902/777/21, якою зобов`язано ПП «Сазан» повернути Мурафській сільській раді вищевказану земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладені обставини суд доходить висновку, що оскільки ПП «Сазан» не має правовстановлюючого документа на користування Клекотинським водосховищем або його частиною, тому відповідачем (на той час Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області) неправомірно видано такому підприємству дозвіл № 1 від 08 січня 2019 року на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), що у даний час призводить до порушення права органу місцевого самоврядування на повноцінне розпорядження комунальною власністю та в цілому зачіпає інтереси держави в особі Мурафської сільської ради.

За таких обставин оскаржуваний дозвіл № 1 від 08 січня 2019 року на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно наявності підстав для представництва прокурором інтересів органу місцевого самоврядування, а також посилання представника третьої особи на пропуск прокурором строків звернення до суду, визначених статтею 122 КАС України, суд зазначає наступне.

Прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17 та від 23.10.2018 року у справі N 906/240/18.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 26.05.2020 у справі N 912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу

Таким чином, при зверненні з позовом прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд також враховує, що бездіяльність компетентного органу не обов`язково повинна носити умисний характер достатньо самого факту наявності бездіяльності, яка може також виявлятися у пасивній поведінці, неможливості реалізувати відповідні повноваження з незалежних від органу причин, тощо.

Як уже наголошувалось судом вище, з 27.05.2021 земельна ділянка водного фонду Клекотинського водосховища в силу вимог закону перейшла у комунальну власність Мурафської сільської ради, а згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за позивачем 15.11.2021. При цьому, право прокурора на звернення до суду виникло лише після виконання ним вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та отримання повідомлення від Мурафської сільської ради від 07.12.2021 про нездійснення нею самостійно захисту своїх прав та неможливістю звернення до суду.

Таким чином, визначений у частині 2 статті 122 КАС України тримісячний строк для звернення до суду слід обраховувати з часу отримання прокурором листа Мурафської сільської ради від 07.12.2021 10.12.2021. Натомість, до суду з даним позовом прокурор звернувся 21.12.2021, тобто в межах визначеного законом процесуального строку.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі N 912/2385/18 прокурором дотримано порядок звернення з позовною заявою, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та подано позов у строк, що передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку основним доводам сторін з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки позов задоволено на користь суб`єкта владних повноважень, то за відсутності документально підтверджених доказів щодо понесених суб`єктом владних повноважень судових витрат на залучення свідків та проведення експертиз, у силу статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати виданий Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області Приватному підприємству «Сазан» дозвіл № 1 на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) від 08 січня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30.05.22.

Інформація про учасників справи:

Прокурор (представник позивача): Перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворон В.М., місцезнаходження органу прокуратури: вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21001, ;

Позивач: Мурафська сільська рада, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, 23, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, ;

Відповідач: Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Вінницькій області, місцезнаходження: пров. Селянський, 9, м. Вінниця, 21050, ;

Третя особа: Приватне підприємство «Сазан», місцезнаходження: вул. Заводська, 4, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530, .

Суддя Слободонюк Михайло Васильович