Справа № 320/8903/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м.Київ № 320/8903/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхоліської сільської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Страхоліської сільської ради та просить суд:

визнати протиправними дії Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо ненадання повної інформації на п. 3, 5 запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020;

зобов`язати Страхоліську сільську раду Іванківського району надати повну інформацію на п. 3, 5 запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили;

стягнути зі Страхоліської сільської ради Іванківського району 1 200 000,00 грн на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 відкрито провадження у адміністративній справі, визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач як розпорядник публічної інформації, неправомірно не надав інформацію, яку вимагав позивач згідно з його інформаційним запитом. Посилаючись на положення Законів України "Про доступ до публічної інформації", позивач заявляє про порушення відповідачем норм чинного законодавства, прав та законних інтересів позивача.

Відзив на позовну заяву відповідачем було направлено на адресу суду, відповідно до якого проти позову заперечує та вказує, що листом від 06.05.2020 № 02-34-163 надав усю наявну інформацію. Також зазначає, що інформація в частині, що стосується преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради за 2015- 2017 роки надано не було, оскільки остання передана на зберігання до архівного відділу.

15.01.2021 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

05.02.2021 розгляд справи було продовжено в порядку письмового провадження.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданим Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській області 11.08.1998.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на офіційну електронну пошту Страхоліської сільської ради був направлений запит про отримання публічної інформації від 29.04.2020, у якому просив, у томі числі, надати відскановані копії рішень Страхоліської сільської ради та виконавчому комітету поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому за період з 2015 2020 роки, а також інформацію про розмір коштів, які надійшли на рахунки Страхоліської сільської ради Іванківського району в якості плати за землю щодо кожного платника окрема за період 2017 2020 років.

У відповідь на вказаний запит Кухарська сільська рада направила на електронну адресу позивача лист від 06.05.2020 № 02-34-163, в якому надала сканкопії рішень Страхоліської сільської ради за 2018, 2019 роки щодо преміювання сільського голови та водночас повідомила, що рішення за 2015 -2017 роки передано на державне зберігання до архівного відділу Страхоліської сільської ради, а також надала інформацію щодо розміру коштів, які надійшли на рахунок Страхоліської сільської ради в якості плати за землю за період з 2017 по 2020 роки.

Не погоджуючись з правомірністю надання відповідачем такої відповіді на запит, позивач звернувся до суду з даним позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 1 Закону України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Частиною 1 ст. 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Положеннями ст. 21 Закону № 2939-VI визначено, що інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 Законом № 2939-VI).

Отже, за змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальним для публічної інформації є те, що вона є заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

При цьому, якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям відображеності та задокументованості і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Зокрема, така правова позиція викладена у постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації та постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 522/817/15-а та від 06.09.2019 у справі №128/4752/15-а.

Як було вказано вище, позивачем на офіційну електронну пошту Страхоліської сільської ради був направлений запит про отримання публічної інформації від 29.04.2021, у якому просив відповідача надати інформацію про сплату орендної плати орендарями по Страхоліської сільської ради Іванківського району за 2017 2020 роки.

Однак, суд зауважує, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки запит позивача не був направлений до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням позивача про це, що свідчить про непослідовність дій відповідача та порушення ним положень ст. 22 Закону № 2939-VI.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про те, що бездіяльність відповідача в цій частині є протиправною.

Водночас, суд звертає увагу на ч. 2 ст. 9 КАС України де вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином для належного захисту прав позивача вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо не направлення запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це, відповідно до положень ст. 22 Закону № 2939-VI.

Щодо позовних вимог в частині не надання повної інформації та сканованих копій рішень Страхоліської сільської ради та виконавчому комітету поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому за період з 2015 2020 роки, суд зазначає наступне.

Так, листом від 06.05.2020 № 02-34-163 відповідач повідомив, що скановані копії рішень Страхоліської сільської ради за 2015 -2017 роки не має можливості надати, оскільки вони передані на державне зберігання до архівного відділу Страхоліської сільської ради.

Робота по забезпеченню та здійсненню права кожного на доступ до публічної інформації в держархіві області виконується згідно з вимогами Закону № 2939-VI.

Закон № 2939-VI визначає порядок доступу до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес.

Як було вказано вище, норми п. 2 ст. 2 Закону № 2939-VI не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Статтею 13 зазначеного Закону № 2939-VI визначені розпорядники інформації, які відповідно до ст. 14 зобов`язані оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення.

Статтею 15 Закону № 2939-VI визначено, які саме види документів підлягають оприлюдненню.

Оскільки запитувана інформація перебуває в архівному відділі на зберіганні, Страхоліська сільська рада не є розпорядниками публічної інформації, яку створюють органи виконавчої влади, підприємства, установи.

Виходячи з основних завдань роботи, архіви забезпечують формування, облік, зберігання та використання документів Національного архівного фонду, як ретроспективної інформації.

Таким чином, порядок надання запитуваної інформації позивачем за 2015 -2017 роки у Законі № 2939-VI не визначено.

На виконання запитів про інформацію, яку просить позивач, розповсюджуються норми Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію».

Тобто для отримання інформації щодо рішень Страхоліської сільської ради та виконавчому комітету поточного скликання про преміювання посадових осіб Страхоліської сільської ради та її виконкому за період з 2015 2017 роки позивачу необхідно було звернутись в іншому порядку.

Оскільки відповідач повідомив ОСОБА_1 , що запитувана інформація немає статусу публічної, оскільки перебуває в архівній установі, в цій частині Страхоліська сільська рада діяла в межах наданих повноважень, у зв`язку з чим, на думку суду позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Кухарську сільську раду надати повну інформацію на п. 3, 5 запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили, суд зазначає таке.

Як вказувалось вище, відповідно до положень ст. 22 Закону № 2939-VI відповідач повинен був направити запит позивача до Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області, оскільки повна запитувана позивачем інформація у нього відсутня.

Таким чином, задоволення вищевказаної вимоги позивача є недоцільним, оскільки відповідач не матиме змоги надати позивачеві відповідної інформація, оскільки така інформація у нього відсутня.

Щодо позовної вимоги про стягнення зі Кухарської сільської ради 1 200 000,00 грн на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2939-VI особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК Україна) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК Україна моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, моральну шкоду позивач вимагає у зв`язку з порушенням його прав на доступ до публічної інформації. Незаконні дії відповідача призвели до необхідності вжиття додаткових заходів для отримання потрібної йому інформації, витрачання особистого часу.

Водночас стверджуючи про те, що внаслідок ненадання відповіді на інформаційний запит позивачу було завдано моральну шкоду, останнім не доведено факту наявності будь-яких обставин, що свідчили б про перенесені душевні та/або фізичні страждання та їх природу; приниження честі та гідності позивача або його ділової репутації.

Також позивач не надав жодних доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 200 000,00 грн задоволенню не підлягає.

Як встановлено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

За таких обставин, суд вважає за можливе даний позов задовольнити часткового.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про його виконання, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки в цій частині позивачу було відмовлено, суд вважає за можливе відмовити у задоволення даного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність бездіяльність Страхоліської сільської ради Іванківського району щодо не направлення запиту ОСОБА_1 від 29.04.2020 до належного розпорядника (Іванківської ДПІ ГУ ДПС у Київській області) з одночасним інформуванням ОСОБА_1 про це, відповідно до положень ст. 22 Закону України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011 № 2939-VI.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.