Справа № 200/12879/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року Справа№200/12879/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Військова частина НОМЕР_1

про: визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 29.04.2020 року підписав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового, сержантського та старшинського склад, який був укладений строком на 6 місяців. Вказує, що 05.11.2020 року він був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням у запас за пунктом «а» пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач зазначає, що після виключення із списків особового складу з ним не був проведений повний розрахунок при звільненні, а саме не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпуски за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

З огляду на зазначені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач вказує, що відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, і якому оголошується про її виплату. Зазначає, що позивач вже проходив військову службу у військовій частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 18.02.2020 року був звільнений та виключений із списків особового складу військової частини, у зв`язку з чим за 2020 рік позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення згідно із наказом ВЧ НОМЕР_1 від 18.02.2020 року № 53, що підтверджується відомостями з Приватбанку та платіжним дорученням.

Також, відповідач наголошує, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань відповідно до п. 6 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 року № 45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» виплачується в розмірі одного окладу за їх військовим званням. Відповідач зазначає, що відповідно до вказаного наказу позивачу виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань за 2020 рік в сумі 600 грн.

Стосовно виплати грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки, відповідач зазначає, що позивачу виплачена компенсація за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки.

Враховуючи зазначені обставини відповідач вказував на відсутність підстав для задоволення позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року призначено справу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін на 20 грудня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року відкладено підготовче провадження на 11 січня 2022 року, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року відкладено підготовче провадження на 24 січня 2022 року, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с. 13-15).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2018 року (а.с. 12).

Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу (а.с. 10-11).

05.11.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) № 314 старшого солдата ОСОБА_1 гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.10.2020 року № 237-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Добропільського міського військово комісаріату Донецької області. З 05.11.2020 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 06.11.2020 року.

Згідно наказу вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна 03 роки 06 місяців 13 днів, пільгова 02 роки 11 місяців 20 днів, загальна 06 років 06 місяців 03 дні.

Також наказом було зобов`язано виплатити позивачу щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 13% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 60% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 28 жовтня 2020 року.

Щорічна основна відпустка за 2020 рік не використана. Грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік отримав.

Зобов`язано виплатити відповідно до абзацу третього п. 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік (а.с. 71).

Позивач зазначає, що при виключенні його зі списків особового складу Військова частина НОМЕР_1 не провела з ним остаточного розрахунку при звільненні, а саме не виплатила грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на звільнення з військової служби, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд його задовольнити.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд вказує наступне.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

В статті 9 цього Закону закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них врегульовано в статті 10-1 Закону № 2011-XII.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Пунктом 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пп. 3, 6 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Як вбачається з матеріалів справи, проходив службу проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 з 29.04.2020 року по 05.11.2020 року, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_5 (а.с. 6).

Відповідно до витягу із наказу від 05.11.2020 року № 314 старший солдат ОСОБА_1 гранатометник 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої бригади 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_1 (П-047952), звільнено з військової служби в запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2020 року № 237-РС-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення з 06 лютого 2020 року (а.с. 71).

Із вказаного вище наказу вбачається, що наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 13 днів.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2022 року № 106 розмір грошової компенсації за не використані дні основної відпустки за 2020 рік складає 4599,82 грн (10614,98 (розмір грошового забезпечення)/30 днів відпустки * 13 днів невикористаної відпустки).

Згідно відомостей розподілу виплат до ВЧ НОМЕР_1 від 28.10.2021 року встановлено, що на рахунок позивача перераховані кошти за невикористані дні щорічної основної відпустки в розмірі 4611,72 грн., що також підтверджується копією платіжного доручення № 4069 від 27.10.2021 (а.с. 49-52).

Таким чином в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати відповідача виплатити грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Пунктом 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 Порядку № 260 передбачено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Пункт 3 вказаного Порядку визначає, що військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовується позивачем, що до укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 29.04.2020 року позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій служби) від 18.02.2020 року №53 старшого сержанта ОСОБА_1 , старшого навідника 2 гранатометного відділення граматометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.02.2020 року № 35-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язком і військову службу» з 18 лютого виключено із списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

Згідно вказаного наказу визначено, що основна відпустка позивачем за 2020 рік не використовувалась , та зобов`язано виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік (а.с. 54).

Відповідно до розшифровки виплат за лютий 2020 року встановлено, що позивачу нараховано, зокрема, грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 10614,98 грн., тобто в розмірі місячного грошового забезпечення, та всього нараховано грошового забезпечення за лютий 2020 року у розмірі 39138,26 грн. (а.с. 38).

З відомостей про розподіл виплат встановлено, що позивачу 13.02.2020 року зараховано суму в розмірі 10672,27 грн., до якої зокрема увійшла сума грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 10614,98 грн. Зарахування вказаних коштів підтверджується випискою по банківському рахунку позивача, яка надана позивачем до суду (а.с. 39-41, 18).

Крім того 27.02.2020 року позивачу на його банківський рахунок була зарахована сума 27884,18 грн нараховане позивачу грошове забезпечення за лютий 2020 рік, що підтверджується відомостями про розподіл виплат (а.с. 43-44).

Враховуючи викладене, суд приймає доводи відповідача про те, що грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік позивачу була виплачена у лютому 2020 року, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо зобов`язання виплатити вказану допомогу задоволенню не підлягають.

Також суд наголошує, що згідно пункту 1 розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 7 розділу ХХIV Порядку розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно пункту 1 розділу ХХIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до пункту наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 року № 45 Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати у розмірі одного окладу за їх військовим званням.

Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру одного окладу за їх військовим званням, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Необхідне зазначити, що повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.

Судом встановлено, що оклад позивача за військовим званням становить 600 грн.

Згідно розшифровки виплат за листопад 2020 року встановлено, що позивачу нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань в розмірі 600 грн. (а.с. 53).

Відповідно відомостей розподілу витрат за 11.11.2020 року позивачу перераховано кошти в розмірі 25909,14 грн., до яких увійшла сума нарахована як матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань в розмірі 600 грн. (а.с.45-47).

З огляду на вказані обставини відсутні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Так, спеціальним законодавством, не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак такі питання регулює Кодекс законів про працю України.

Згідно із частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошову допомогу на оздоровлення, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 30 травня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська