Справа № 280/11603/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Справа № 280/11603/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 року № 0-0831 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 47632,62 грн та податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 року № 0-0831 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 11 249,25 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що у власності позивача перебуває житловий будинок площею 599,20 кв.м за адресою АДРЕСА_2 . Однак, як вбачається з характеристики будинку, загальна площа житлового будинку становить 518,6 км.м. Окрім того, до складу житлового будинку, зокрема відноситься: котельня (7.8. кв.м.), бойлерна (10.1. кв.м.), чотири санвузли (загальна площа яких становить 24,5 кв.м.), сауна (3.5. кв.м.), ванна (14,2 кв.м.), душева (0,9 кв.м), туалет (1.1. квм.м), гараж (22,5 кв.м.), три комори (загальна площа яких становить 118,4 кв.м.), Зимовий сад (26,5 кв.м), тераса (11,6 кв.м.) тобто загальна площа допоміжних приміщень на які, відповідно до Рішення Запорізької міської ради встановлени пільги становить 241,1 кв.м. Враховуючи вище зазначене, вважаю, що оподаткування належить площа житлового будинку за вирахування площі, на яку розповсюджується пільга, а саме 27,5 кв.м. (518,6 кв.м. 250 кв.м. 241,1 кв.м.). Однак, всупереч вище наведеному, відповідач здійснює нарахування із застосуванням лише 120 кв.м пільгової площі. Крім того, зазначає, що оскаржувані ППР податкова повинна була надіслати/вручити позивачу до 1 липня 2021 року, в той час, як направлено насправді вони були лише 17.09.2021 року, більше того - навіть дата винесення рішення - 08.09.2021 року - є далеко поза встановленим Кодексом граничним строком для винесення та направлення таких рішень (1 липня 2021 року). Також зауважує, що позивач зареєстрований у м.Києві з 19.09.2018 (тобто до реєстрації права власності на житловий будинок), а отже саме з цього часу податкова адреса позивача АДРЕСА_1 . З огляду на вищевикладене, вважає, що податкове повідомлення- рішення від 08.09.2021 року № 0-0831 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 47632,62 грн та податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 року № 0-0831 щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 11 249,25 грн. є незаконними, винесені з грубим порушенням та всупереч податковому законодавству України та, зважаючи на це, -є такими, що підлягають скасуванню за результатами судового розгляду. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві від 20.12.2021 вх. № 75345 зазначає, що згідно даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ПС «Податковий блок» та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є власником житлового будинку літ. Л-2, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 599,2 кв. метрів, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 101 на підставі акту б/н, виданого 30.10.2018р. ФОП ОСОБА_2 , технічного паспорту №б/н від 30.10.2018р., виданого ОСОБА_2 . Таким чином, у приватну власність ОСОБА_1 зареєстрований прийнятий в експлуатацію житловий будинок (разом із житловими та допоміжними (нежитловими приміщеннями)) як 1 об`єкт нерухомого майна, загальна плаща якого перевищує як пільгу у розмірі 120 кв. метрів, так і вимогу щодо нульової ставки у рішенні ЗМР у розмірі 250 кв. метрів. Враховуючи вищенаведене платнику були визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на вищезазначений житловий будинок та сформовані податкові повідомлення-рішення: ППР від 08.09.2021 року №0-0831 на суму 47632,62 грн. за 2020 рік (599,2 кв. метрів - 120 кв. метрів) * 47,23 грн + 25000,00 гр,)) = 47632,62 грн; ППР від 08.09.2021 року №0-0831 на суму 11249,25 грн. за 3 місяці 2019 рік ((599,2 кв. метрів - 120 кв. метрів) * 41,73 грн + 25000,00грн)) :12 міс.*3 міс = 11249,25 грн. Також зазначає, що за даними облікової картки Державного реєстру фізичних осіб - платників податків місце проживання ОСОБА_1 зазначено за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку із відсутністю у контролюючого органу персональних даних щодо місця реєстрації платника (заява за формою 5-ДР не подавалась на час винесення ППР) податкові повідомлення-рішення направлялись на адресу об`єкта, який знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ). Відтак, вважає, що податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДПС у Запорізькій області з дотриманням вимог статті 58 Податкового кодексу та не суперечить Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01 .2016 за №124/28254, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 21.07.2017 № 658. На підставі викладеного, у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі №280/11603/21 з викликом сторін та призначено судове засідання на 22.12.2021.

Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 відкладено судове засідання до 17.01.2022.

Протокольною ухвалою суду від 17.01.2022 оголошено перерву у судовому розгляді справи до 26.01.2022.

У судове засідання 26.01.2022 представники сторін не прибули. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.09.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області прийняті податкові повідомлення-рішення №0-0831 щодо сплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 47632,62 грн. та податкове повідомлення-рішення №№0-0831 щодо сплати ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік у розмірі 11 249,25 грн.

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями від 08.09.2021 №0-0831 та №0-0831, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 "Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

До вказаного Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради №5 (надалі Положення про податок на майно), внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за №5, від 26.02.2016 за №30, від 25.08.2016 за №50, від 21.12.2016 за №49, від 26.04.2017 за №51, від 27.05.2020 за №49.

Відповідно до Положення про податок на майно, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, становить 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:

-квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів;

-будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів;

-різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв. метрів).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), за 1 кв. метр бази оподаткування.

Буквальне тлумачення норми підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України вказує на те, що нарахована сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, збільшується на 25000 гривень на рік у разі, якщо загальна площа саме об`єкта житлової нерухомості за типом «житловий будинок» (підпункт 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України) перевищує 500 квадратних метрів. Цим пунктом передбачено таке збільшення за кожен об`єкт нерухомості, загальна площа якого перевищує встановлену у підпункті 266.7.1 пункту 267 ПК України межу у 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку). При цьому, для порядку обчислення суми податку з таких об`єктів оподаткування береться саме загальна площа самого об`єкта нерухомості (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України), тобто його сумарна площа, яка обчислюється за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Аналогічно вказану норму застосовано Верховним Судом у постанові від 8 травня 2018 року у справі №819/1605/17. У цій постанові Верховний Суд зазначив про те, що положення статті 266 ПК України визначають базою оподаткування загальну площу об`єкта нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що згідно даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ПС «Податковий блок» та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є власником житлового будинку літ. Л-2, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 599,2 кв. метрів, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 101 на підставі акту б/н, виданого 30.10.2018р. ФОП ОСОБА_2 , технічного паспорту №б/н від 30.10.2018р., виданого ОСОБА_2 (а.с. 35).

Відтак, базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в даному випадку є саме загальна площа об`єкта нерухомого майна (житлового будинку), яка становить 599,2 кв.м. згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тому доводи позивача в частині неможливості врахування до бази оподаткування площі допоміжних приміщень, суд відхиляє з огляду на вищевикладене.

Отже, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, яке мало бути нараховане ОСОБА_1 за об`єктом житлової нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_2 мало становити ((599,2кв.м. 250 кв.м. (пільга) х 41,73 грн. +25 000,00 грн.) :12місяців х3 місяці = 9893,03 грн.

З огляду на проведені розрахунки, нарахування контролюючим органом сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в сумі 1356,22 грн. є неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0-0831 в сумі 1356,22 грн. суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню в цій частині.

Сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, яке мало бути нараховане ОСОБА_1 за об`єктом житлової нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_2 мало становити ((599,2кв.м. 250 кв.м. (пільга) х 47,23 грн. + 25000,00грн. =41 492,72грн.

З огляду на проведені розрахунки, нарахування контролюючим органом сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 6139,90 грн. є неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення від 08.09.2021 №0-0831 в сумі 6139,90 грн. суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню в цій частині.

Посилання позивача на порушення пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України в обґрунтування протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд відхиляє, з наступних підстав.

07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VIII, яким пункт 266.10 статті 266 ПК України доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3 такого змісту:

"266.10.2. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

266.10.3. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу".

Таким чином, вказаним Законом № 2245-VIII дозволено контролюючим органам визначати грошове зобов`язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітні податкові періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст.102 ПК України.

За змістом пп. 266.7.1 п. 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до ст. 45 Податкового кодексу, платник податків - фізична особа, зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

У разі, якщо з моменту реєстрації в Державному реєстрі змінювалась адреса проживання, відповідно до ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як встановлено судом, позивач з 05.01.2001 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (а.с.18).

Картку платника податків позивач отримав 19.10.2016 (а.с.19). У зв`язку із цим, громадянин ОСОБА_1 був взятий на податковий облік за адресою АДРЕСА_4 .

Однак, з 19.09.2018 позивач змінив своє місце реєстрації на м. Київ, вул.Металістів, (а.с.18).

Доказів повідомлення контролюючого органу про зміну місця реєстрації, як того вимагають положення ПК України, суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені належним контролюючим органом. Доводи позивача у зв`язку із цим суд відхиляє.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

З цього приводу суд зазначає, що сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку своєчасної сплати суми податку.

Платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення - рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 у справі № 808/144/18.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, законно прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відтак підстави для їх скасування суд не вбачає.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача слід стягнути 606 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Судом встановлено, що 19.11.2021 між АО «Преміум» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання правової допомоги № 21, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту для здійснення захисту прав та інтересів клієнта у відносинах з будь-якими органами, установами ,підприємствами, організаціями, незалежно від форми власності та підпорядкування, у судах усіх інстанцій судової системи України, правоохоронних органах, банківських установах, нотаріату.

Також, до матеріалів позовної заяви був долучений рахунок № 01/11 від 25.11.2021 на оплату юридичних послуг згідно угоди про надання правової допомоги № 21 від 19.11.2021 на суму 4000,00 грн. та квитанція про оплату від 25.11.2021 на суму 4000,00 грн. (а.с. 21).

Крім того, 26.01.2022 представником позивача було подано через канцелярію суду клопотання про долучення документів (вх. № 5820) разом із ксерокопією квитанції від 17.01.2022 про оплату 1000,00грн. за надані юридичні послуги згідно угоди про надання правової допомоги №21 від 19.11.2021.

Однак, оцінивши наявні у справі докази суд дійшов висновку, що документально не підтверджено надання правничих послуг саме в межах розгляду вказаної справи, оскільки в жодному із документів відсутні посилання на вказаний спір чи номер справи.

Також, відсутній детальний розрахунок витраченого адвокатом часу, перелік наданих послуг і їх вартість та акт приймання-передачі таких послуг клієнту.

З урахуванням наведеного підстави для відшкодування вартості наданих правничих послуг відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.09.2021 №0-0831 в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1356,22 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.09.2021 №0-0831 в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 6139,90 грн.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 606 грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.05.2022.

Суддя Л.Я. Максименко