Справа № 201/8328/21
Суддя: Наумова О. С.
Дата ухвалення: 2022-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/8328/21
Провадження № 2-а/201/4/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2022 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2021р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Грекова Д.В. (діє на підставі ордеру від 11.08.2021р. а.с. 16)) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 2-8).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.01.2021р. відкрито провадження у справі і ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень п. 20 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 12, 257, 268, 286 КАС України (а.с. 20).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою заступника серії ЕАО № 456891 від 01.08.2021р. поліцейського УПП в Запорізькій області Стаценко Я.В. його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він 01.08.2021р. о 09 год. 06 хв. 01 сек., рухаючись по у м. Запоріжжі по вул. Набережна Магістральна, біля ЛЕП231, поблизу буд. 76б по вул. Перемоги, керуючи автомобілем Mitsubisi Оutlender, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху у насаленому пункті більше ніж на 20 км/год., а саме, рухався зі швидкістю 82 км/год, чим порушив швидкісний режим в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.). Швидкість руху вимірювалася приладом ТС008377. Порушив правила п. 12.4 ПДР.

Позивач вважає постанову протиправною, винесеною незаконно і такою, що підлягає скасуванню, оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсності. Зазначив, що фіксація швидкості руху здійснена засобом автоматичної фото- і відеофіксації, який не закріплений стаціонарно, що викликає помилки фіксації швидкості руху.

Крім того, незважаючи на те, що позивач рухався з фактичною швидкістю 65-68 :м/год, тобто в межах допустимого перевищення, звернув увагу на те, що пунктом 12.8 Правил дорожнього руху на ділянках доріг, де створені дорожні умови, до дають можливість рухатися з більш високою швидкістю, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, дозволена швидкість руху може бути збільшена шляхом встановлення відповідних дорожніх знаків.

Рішенням Запорізької міської ради № 68 від 18.12.2019р. (https://zp.gov.ua/uk/sessions/96/resoIution/39604), яке оприлюднено на офіційному сайті Запорізької міської ради 03.02.2020р., збільшено швидкість руху транспортних засобів вздовж вул. Прибережна автомагістраль у м. Запоріжжі до 70 км./год. У період з 1 квітня до 01 листопада.

Тому найнижча допустима швидкість руху транспортного засобу становить не більше 70 км/год., а з урахуванням допустимого перевищення швидкості відповідно до ст. 122 КУпАП до 20 км/год, становить 90 км/год. Отже, у разі фактичного руху навіть зі швидкістю 82 км/год, відсутній склад адміністративного правопорушенням за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, просив скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення.

На адресу відповідача судом надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів (а.с. 22-24). Ухвала отримана відповідачем 14.12.2021р. Однак правом на надання відзиву відповідач не скористався на момент розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суддя приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАО № 456891 від 01.08.2021р. поліцейського УПП в Запорізькій області Стаценко Я.В. його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він 01.08.2021р. о 09 год. 06 хв. 01 сек., рухаючись по у м. Запоріжжі по вул. Набережна Магістральна, біля ЛЕП231, поблизу буд. 76б по вул. Перемоги, керуючи автомобілем Mitsubisi Оutlender, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження швидкості руху у насаленому пункті більше ніж на 20 км/год., а саме, рухався зі швидкістю 82 км/год, чим порушив швидкісний режим в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.). Швидкість руху вимірювалася приладом ТС008377. Порушив правила п. 12.4 ПДР (а.с. 9-10).

Оскільки предметом оскарження є постанова про накладення адміністративного стягнення суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону при розгляді справи та інше.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду,

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,

- а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу на те, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачається за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Відповідно до частини 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив правила п. 12.4 ПДР.

Так, відповідно до п. 12.4. ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

При цьому, знаком 5.45 «Початок населеного пункту» - позначається найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. А знаком 5.46 "Кінець населеного пункту" позначається місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

В оскаржуваній постанові вказано, що перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача здійснено приладом ТС008377.

Однак, до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку носій даних приладу TruCam LTI), який відповідно до вимог Закону є оригіналом такого доказу, а також не долучено відеозаписів з камер нагрудних знаків.

При цьому, відеозаписів з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС000584 відповідачем не надано.

Не дивлячись на отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження, відзив на позиовну заяву із відповідними доказами відповідачем не скерований.

Отже, відсутні докази не тільки того, що позивач рухався по дорозі у межах населеного пункту, а й що на цій дорозі діють вимоги ПДР України, що визначають порядок руху в населених пунктах, зокрема й швидкісний режим.

Також, інших належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав.

Судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, тому такі необхідно задовольнити.

Згідно ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 454,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1).

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 14-2, 122, 219, 251, 265-4, 279-1, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 72-79, 139, 243, 255, 257, 268, 286 КАС України, суддя,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову серії ЕАО № 4568291 від 01.08.2021р. поліцейського, капрала поліції 2 батальйонна 1 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області Стеценка Яківа Володимировича, винесену по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. - скасувати.

Провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду (ч. 4 ст.286 КАС України).

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (ч.5 ст.250 КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.С. Наумова