Справа № 120/3216/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 р. Справа № 120/3216/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачці у призначенні та виплаті пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком, починаючи з 05.12.2021.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05.11.2021 позивачка звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком. Листом від 16.11.2021 за № 0200-0214-8/73895 відповідач повідомив позивачку, що рішенням від 10.11.2021 за № 97 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, пенсійний орган зазначив, що страхового стажу позивачки не зараховано такі періоди:

- період роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, оскільки запис даного періоду не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів, зокрема наявне виправлення дати наказу на звільнення;

- період роботи з 01.11.1991 по 01.15.1996, оскільки неправильно внесено запис про звільнення "01.15.1996" (число, місяць, рік), що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів;

- період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки у свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта.

Позивачка вважає відмову пенсійного органу протиправною та зазначає, що з фірми "Турист" вона була звільнена 15.01.1995, а не 01.15.1996, що підтверджується записом № 19 в трудовій книжці, який датований 03.05.1995.

Крім того, позивачка вказує на те, що відповідно до довідки Якимівської селищної ради від 11.01.2021 № 36 в трудовому архіві Якимівської ОТГ документи кафе (фірми) "Турист" відсутні. Архівні документи цього підприємства до архіву не надходили і місцезнаходження їх невідомо.

Також, на думку позивачки, період роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987 пенсійний орган може зарахувати з огляду на те, що сам запис в трудовій книжці про дату звільнення з посади не містить будь-яких виправлень.

Водночас позивачка зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою вирішено витребувати у відповідача матеріали пенсійної справи позивачки.

23.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. Однак страховий стаж позивачки складає 24 роки 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач зауважує, що до страхового стажу позивачки не зараховано наступні періоди трудової діяльності відповідно до її трудової книжки:

- період роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987 запис даного періоду не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів, зокрема, наявне виправлення дати наказу на звільнення;

- період роботи з 01.11.1991 по 01.15.1996 неправильно внесено запис про звільнення "01.15.1996" (число, місяць, рік), що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів;

- період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта.

Відповідач вказує на те, що факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою.

Крім того, відповідач зазначає, що листом від 16.11.2021 за № 0200-0214-8/73895 позивачку було повідомлено про необхідність надання уточнюючих документів. Однак позивачка не скористалась своїм правом та не подала додаткових документів.

Відтак, на думку відповідача, відмова у призначенні є правомірною.

На виконання вимог суду відповідач надав копії матеріалів електронної пенсійної справи позивачки.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Частинами першою, другою статті 26 вказаного Закону визначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Водночас законних підстав для зупинення провадження у цій справі не встановлено.

З огляду на викладене суд доходить висновку про відсутність правових перешкод для ухвалення рішення по суті спору.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що 05.11.2021 позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивачка додала необхідні документи, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідку Управління праці та соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації від 24.05.2019 № 371 про отримання допомоги, довідку виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницької області від 05.11.2021 № 774, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.08.2007, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 12.09.2019 (повторно), копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 від 23.04.2002.

Листом від 16.11.2021 за № 0200-0214-8/73895 пенсійний орган повідомив позивачку, що рішенням № 97 від 10.11.2021 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивачки складає 24 роки 26 днів.

До страхового стажу позивачки відповідач не зарахував періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 06.09.1979:

- період роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, оскільки запис даного періоду не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів, зокрема, наявне виправлення дати наказу на звільнення;

- період роботи з 01.11.1991 по 01.15.1996, оскільки неправильно внесено запис про звільнення "01.15.1996" (число, місяць, рік), що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів;

- період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки у свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта.

Позивачка вважає такі дії пенсійного органу протиправними, а тому просить суд про захист її порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Судом встановлено, що 05.11.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Серед іншого, до своєї заяви позивачка додала трудову книжку серії НОМЕР_1 від 06.09.1979 з метою підтвердження страхового стажу.

За результатами розгляду заяви позивачки пенсійний орган прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для такого рішення став висновок про відсутність у позивачки достатнього страхового стажу, а саме 28 років.

Як зазначає відповідач, підтверджений стаж роботи позивачки становить 24 роки 26 днів. Водночас до страхового стажу позивачки не враховані такі періоди роботи:

- період роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, оскільки запис даного періоду не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів, зокрема, наявне виправлення дати наказу на звільнення;

- період роботи з 01.11.1991 по 01.15.1996, оскільки неправильно внесено запис про звільнення "01.15.1996" (число, місяць, рік), що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, чинної на дату внесення записів;

- період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки у свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що порядок заповнення трудових книжок визначається розділом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як видно з трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , в період з 25.12.1986 по 22.06.1987 позивачка працювала на посаді пекаря 3-го розряду в ресторані Дніпропетровського аеропорту.

Відповідно до запису № 10 позивачку звільнено з роботи з 22.06.1987 у зв`язку переводом в трест столових Бабушкінського району на підставі наказу № 42-к від 30.01.1987.

При цьому, незважаючи на наявне у трудовій книжці виправлення дати наказу про звільнення, таке виправлення, на думку суду, є технічною помилкою особи, яка відповідальна за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівника, що у свою чергу не може давати достатні підстави для незарахування цього періоду роботи до трудового стажу позивачки.

Крім того, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки у свідоцтві про народження дитини відсутній штемпель про видачу паспорта. Також відповідач вказав на те, що факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою.

Проте суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідач не аргументував необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги чинного законодавства. Відсутні у справі і докази письмового повідомлення позивачки про необхідність подання додаткових документів для підтвердження такого трудового стажу.

Відтак суд доходить висновку, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до трьох років відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, а також всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності своїх дій в цій частині.

Крім того, судом встановлено, що до страхового стажу позивачки відповідач не зарахував період її роботи з 01.11.1991 по 01.15.1996 у зв`язку з неправильним внесенням запису про звільнення "01.15.1996" (число, місяць, рік).

З трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 вбачається наступне:

запис № 16 01.11.1991 позивачка прийнята кондитером в кафе "Турист" відповідно до наказу № 185 від 01.11.1991;

запис № 17 09.12.1992 кафе "Турист" реорганізовано в фірму "Турист", позивачка переведена кондитером на підставі наказу № 2 від 09.12.1992;

запис № 18 01.15.1995 позивачка звільнена з посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП, на підставі наказу № 94 від 01.15.1996.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

Отже, законодавством передбачено, що основним документом, який фіксує і підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, але у випадку її відсутності або відсутності в ній необхідних записів, трудовий стаж може бути підтверджено двома альтернативними засобами: або іншими документами, або показаннями свідків.

Відповідно до довідки Якимівської селищної ради від 11.01.2021 № 36 в трудовому архіві Якимівської ОТГ документи кафе (фірми) "Турист" відсутні. Архівні документи даного підприємства до архіву не надходили в місцезнаходження їх невідомо.

Крім того, листом від 27.01.2022 № 0800-0219-9/7969 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області направило відповідачу довідку Трудового архіву Якимівської селищної ради щодо неможливості підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 у кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (Якимівського району).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

За змістом пункту 18 Порядку № 637, у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених норм слідує, що для того, щоб показання свідків мали доказове значення, повинні бути документи про роботу свідків за той самий період часу, за який вони підтверджують роботу іншої особи, тобто порушенням цих норм буде повна відсутність таких документів, а не недоліки в їх оформленні, на які посилається відповідач.

Крім того, у наведеній нормі йдеться про те, що будь-які документи, а не тільки трудова книжка, дозволяють підтверджувати роботу свідків для врахування їх показань пенсійним органом.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, на думку суду, відповідач не був позбавлений можливості підтвердити спірний період роботи позивачки у фірмі "Турист" на підставі показань свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві.

Суд зазначає, що надати відповідачу додаткові документи на підтвердження свого страхового стажу позивачка можливості не мала, але при цьому не повинна нести відповідальність за неналежний документообіг, зокрема, за те, що після припинення роботи фірми "Турист" документація не була передана до архівної установи або ж не збереглася.

Отже, можливість надати інші документи для підтвердження наявного трудового стажу в спірний період у позивачки відсутня з незалежних від неї причин, чого пенсійний орган під час розгляду заяви позивачки до уваги не взяв.

За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач не вжив усіх можливих заходів для отримання додаткових документів, які позивачка самостійно надати не може.

Тому в цій частині суд визнає протиправними дії пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивачки період її роботи в фірмі "Турист".

Однак при цьому суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивачки.

Суд зазначає, що в силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також суд зауважує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вищезазначені висновки суду підлягають врахуванню пенсійним органом при повторному розгляді заяви позивачки.

Враховуючи наведене суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, періоду роботи позивачки в фірмі "Турист" та періоду догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини справи та надані сторонами докази, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачці пенсії за віком.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Під час розгляду справи суд не може вдатися до оцінки наявності/відсутності підстав для зарахування до страхового стражу позивачки періоду її роботи в фірмі "Турист", оскільки це пенсійний орган не вчинив усі необхідні дії для підтвердження вказаного періоду роботи.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 1058 та Порядком № 22-1, і без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно належного розгляду поданої позивачкою заяви про призначення пенсії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, періоду роботи позивачки у фірмі "Турист" та періоду догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 05.11.2021 призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи. В решті позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 496,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987, періоду роботи у фірмі "Турист" та періоду догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.09.1979.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 25.12.1986 по 22.06.1987 та період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), і з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 30.05.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович