Справа № 120/17937/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 травня 2022 р. Справа № 120/17937/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась в суд з позовною заявою до Джуринської сільської ради (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.06.2021 №336 "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах)", в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212 до переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах);

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15.04.2021 №274 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства»;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 02.09.2021 №431 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0212;

- зобов`язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (16.00 Землі запасу ) комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, з кадастровим номером :01:001:0212 (загальна площа 5,0645 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Джуринської сільської ради (що входить до Джуринської сільської об`єднаної територіальної громади).

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212.

18.08.2021 позивач особисто у приміщенні Джуринської сільської ради отримала копію рішення від 15.04.2021 №274 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», яким відмовлено у наданні відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів с. Джурин, с. Деребич, с. Вербівка, Джуринська сільська рада не набула права власності на ці земельні ділянки, а отже не набула права розпоряджатися ними.

Разом з тим, 29.06.2021 позивач повторно звернулась до відповідача із клопотанням про надання відповідного дозволу. Рішенням Джуринської сільської ради від 02.09.2021 №431 відмовлено заявнику у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою у зв`язку з включенням рішенням сільської ради від 17.06.20212 №336 бажаної позивачем земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізовується на конкурсних умовах (земельних торгах).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями органу місцевого самоврядування, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

19.01.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення заявленого позову та вказав про наступне.

Посилаючись на норми ЗК України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення від 15.04.2021 №274, відповідач вказав, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0212 станом на день винесення рішення не була зареєстрована на праві комунальної власності За Джуринською сільською радою, тому відповідач не був розпорядником цієї земельної ділянки.

Крім того, рішення від 02.09.2021 №431 прийнято у відповідності до норм ч.7 ст.118 ЗК України, оскільки бажана позивачем земельна ділянка відповідно до рішення від 17.06.2021 №336 включена до Переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізуються на конкурсних умовах.

Серед іншого, відповідач звернув увагу суду, що рішення від 15.04.2021 №274 було надано ОСОБА_1 нарочно 26.04.2021. Отже на переконання, відповідача має місце застосування наслідків визначених ст.123 КАС України.

07.02.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача, спростовуючи аргументи відповідача, наведені у відзиві просив задовольнити заявлений позов.

10.02.2022 до суду надійшли заперечення Джуринської сільської ради щодо заявлених вимог та відшкодування витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 16.02.2022 заяву представника позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Ухвалою від 16.02.2022 заяву представника позивача про «уточнення позовних вимог» (вх. №14671 від 18.02.2022) повернуто заявнику.

02.03.2022 до суду надійшли пояснення Джуринської сільської ради.

За наслідком повідомлених відповідачем обставин, ухвалою від 18.04.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу надати клопотання (заяву) про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску щодо оскарження рішення Джуринської сільської ради від 15.04.2021 №274.

В подальшому, ухвалою від 31.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Джуринської сільської ради залишити без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Джуринської сільської ради від 15.04.2021 №274 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства".

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Відповідно до ст. 12 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Частинами першою, другою статті 26 цього Закону визначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Водночас законних підстав для зупинення провадження у цій справі не встановлено.

З огляду на викладене та враховуючи, що учасники справи скористалися своїм правом на подання заяв по суті справи, суд доходить висновку про відсутність правових перешкод для ухвалення рішення в цій адміністративній справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження, оцінивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

12.02.2021 ОСОБА_1 звернулась до Джуринської сільської об`єднаної територіальної громади з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення , комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0212 (загальна площа 5,0645 га) з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Джуринської сільської ради. Вказане клопотання направлено разом із запитом представника позивача на адресу відповідача шляхом направлення поштової кореспонденції.

Крім іншого, представник позивача звернувся до відповідача та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із запитами щодо отримання інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212.

Листом від 22.02.2021 №Я-4152/0-21/0/95-21 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивача що інформація про зареєстроване право щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212 відсутня.

Рішенням 8 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 15.04.2021 №274 відмолено позивачу та іншим громадянам у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою, оскільки земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів с.Джурин, с. Деребчин, с. Вербівка, Джуринська сільська рада не набула права власності на ці земельні ділянки, а отже не набула права розпоряджатися ними.

Листом від 05.05.2021 №02-18-168 Джуринська сільська рада, серед іншого повідомила, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0212 знаходиться за межами с. Джурин, до 09.12.2020 була в розпорядженні ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 09.12.2020 передана Джуринській сільській раді.

Листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 11.05.2021 №ПІ-273/0-249/0/63-21 повідомило позивача, що розпорядником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212 є ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області. В комунальну власність Джуринської ОТГ земельна ділянка не передавалась.

29.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Джуринської сільської об`єднаної територіальної громади з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення , комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га з кадастровим номером :01:001:0212 (загальна площа 5,0645 га) з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Джуринської сільської ради. Вказане клопотання направлено разом із запитом представника позивача на адресу відповідача шляхом направлення поштової кореспонденції.

Рішенням 11 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 02.09.2021 №431 відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з включенням даної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізовуються на конкурсних умовах (земельних торгах).

В подальшому, у відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 12.10.2021 №02-18/399, відповідач надав витяг з рішення 9 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради від 17.06.2021 №336, яким затверджено Перелік земельних ділянок, право оренди на які реалізовуватиметься на конкурсних умовах (земельних торгах), до якого включено земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0212, площею 5,0645 га.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями органу місцевого самоврядування з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що бажаної позивачем земельної ділянки, остання звернулась до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Першочергово слід вказати, що з урахуванням ухвали від 31.05.2022 про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 15.04.2021 №274 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», в межах цієї справи суд вирішує вимоги:

- визнання протиправним та скасування рішення від 17.06.2021 №336 "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах)", в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212 до переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах);

- визнання протиправним та скасування рішення від 02.09.2021 №431 "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0212;

- зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (16.00 Землі запасу) комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, з кадастровим номером :01:001:0212 (загальна площа 5,0645 га), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Джуринської сільської ради (що входить до Джуринської сільської об`єднаної територіальної громади).

Визначаючись щодо заявлених вимог в контекст цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно пункту "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими є:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 25.02.2020 в справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 в справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 в справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 в справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 в справі за № 360/536/17-а та інших.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі Закон N 280/97-ВР).

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону N 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону N 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Таким чином, рішення Джуринської сільської ради від 02.09.2021 за №431 вважається прийнятим у передбаченій законом формі (належним чином оформленим) та органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання.

Що ж до підстав, якими керувався відповідач відмовляючи позивачу у задоволенні його клопотання, то суд зважає на таке.

Як вже встановлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стало те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка (кадастровий номер :014:001:0212) включена до переліку земельних ділянок, право оренди яких реалізується на конкурсних умовах земельних торгах.

Так, процедура продажу земельних ділянок державної та комунальної власності та прав на них на земельних торгах передбачена главою 21 Земельного кодексу України "Продаж земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах" (статті 134-139).

Згідно вказаних норм можна виділити наступні етапи земельних торгів:

- добір земельних ділянок для продажу;

- підготовка лотів до земельних торгів;

- проведення торгів та встановлення їх результатів;

- оприлюднення інформації про проведені торги.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 136 ЗК України, проведення земельних торгів щодо земельних ділянок або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: а) виготовлення, погодження та затвердження у встановленому законодавством порядку документації із землеустрою у випадках, визначених цим Кодексом; б) стартова ціна лота; в) строк, інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування нею на земельних торгах, обмеження у використанні земельної ділянки; г) відомості про особу, уповноважену організатором земельних торгів на укладення (підписання) договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги; ґ) проект договору купівлі-продажу, оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки.

Відповідно до ч. 5 ст. 136 ЗК України, земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися в користування до завершення торгів.

Із аналізу вказаних норм слідує, що заборона відчужувати та надавати у користування земельні ділянки розпочинає свою дію не з моменту включення цієї ділянки до переліку земельних ділянок, а саме з моменту, коли конкретна земельна ділянка або права на неї вже виставлені на земельні торги.

Таким чином, із наведеного слідує висновок, що сам лише факт прийняття рішення про включення земельної ділянки в перелік земельних ділянок, право оренди на які виставляється на земельні торги, не є самостійною підставою для заборони їх відчужувати та надавати у користування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові №816/2119/16 від 27.01.2020 перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому фактично формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЗК України, підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів. Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення та затвердження у встановленому законодавством порядку документації із землеустрою (у разі формування земельної ділянки, зміни цільового призначення земельної ділянки та в разі, якщо відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру); б) державну реєстрацію земельної ділянки; в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку; г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї; ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків проведення земельних торгів щодо набуття права оренди земельної ділянки; д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки; е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим, ніж розмір орендної плати, визначений Податковим кодексом України, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь - не може бути меншим 7 відсотків їх нормативної грошової оцінки; є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; ж) визначення дати проведення земельних торгів.

Один лот складається виключно з однієї земельної ділянки або прав на неї (ч. 2 ст. 136 ЗК України).

Отже, з урахуванням викладеного суд доходить висновку, що саме після закінчення етапу із підготовки лоту до торгів та вчинення всіх вище перерахованих дій, зокрема, визначення дати та місця проведення земельних торгів, можна стверджувати, що земельна ділянка виставлена на торги та відповідно діє заборона на відчуження, передачу в заставу та надання у користування.

Відповідно до частини першої статті 137 ЗК України, технічні вимоги до підготовки до проведення та проведення земельних торгів, встановлення та оприлюднення їх результатів, визначення розміру, порядку сплати, повернення реєстраційних, гарантійних внесків учасників та винагороди, що сплачується переможцем аукціону оператору електронного майданчика, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Організатор земельних торгів через особистий кабінет публікує в електронній торговій системі оголошення про проведення земельних торгів, до якого додаються документи та матеріали на лот (документація), що підтверджують виконання вимог, визначених частиною третьою статті 135 і частиною першою статті 136 цього Кодексу.

Логічне тлумачення вищезазначених норм дозволяє прийти до висновку про те, що частина 5 статті 136 ЗК України може бути застосована як самостійна підстава для відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою лише у тому разі, якщо земельні ділянки/права на них включені до переліку земельних ділянок, які фактично вже виставлені на земельні торги, тобто знаходяться в активній стадії процедури земельних торгів/аукціону.

Суд звертає увагу на відмінність понять "земельні ділянки/права на них, які виставлені на земельні торги" та "земельні ділянки/права на них, які виставляються на земельні торги".

У першому випадку йдеться про доконаний факт, який свідчить про прийняте організатором торгів рішення запропонувати конкретну земельну ділянку, яка має індивідуальний кадастровий номер, місце розташування, площу, цільове призначення та інші суттєві характеристики для продажу/оренди.

Натомість, у другому випадку йдеться про намір виставити певну земельну ділянку для продажу/оренди у майбутньому у разі оголошення відповідної конкурентної процедури.

З наданих відповідачем документів слідує, що Джуринська сільська рада відповідно до рішення від 17.06.2021 №336 лише здійснила намір виставити у майбутньому певні земельні ділянки, у тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0212, для продажу/оренди на земельних торгах.

У той же час, суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка виставлена на земельні торги (аукціон).

Зважаючи на це, включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які пропонуються для продажу на земельних торгах або права на які виставляються для такого продажу, саме по собі не є підставою для обмеження права позивача на отримання відповідного дозволу на розробку документації із землеустрою, оскільки не свідчить про те, що конкретно визначена земельна ділянка дійсно виставлена на земельні торги.

Суд не заперечує право органу місцевого самоврядування вирішувати питання, пов`язані з виведенням певних земель з-під процедури, передбаченої статтею 118 ЗК України, для їх подальшої передачі в оренду шляхом аукціону або земельних торгів.

Разом з тим, буквальне та логічне тлумачення змісту частини 5 статті 136 ЗК України у її системному зв`язку з іншими нормами, про які суд зазначив вище, дозволяє вважати передчасним висновок відповідача щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 137 ЗК України документація щодо кожного лота розміщується організатором земельних торгів в електронній торговій системі як окремий електронний документ, підписаний організатором або його представником та складений за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України.

Документація щодо кожного лота після визнання торгів такими, що відбулися, передається організатором земельних торгів переможцю торгів.

Проте, суду не надано доказів розміщення інформації щодо земельних торгів з продажу права оренди земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0212 в електронній торговій системі.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що рішення Джуринської сільської ради від 02.09.2022 №431 в частині відмови у ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 17.06.2021 №336 "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах)", в частині внесення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0212 до переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах), суд вказує про наступне.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад (пункт а); передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (пункт б); надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (пункт в); - вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону (пункт к).

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положеннями статті 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною 2 ст. 134 Земельного кодексу України. Статтями 135-137 Земельного кодексу України визначаються основні засади проведення земельних торгів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що проведення земельних торгів для можливості надання земельних ділянок в оренду, в тому числі визначення переліку таких земельних ділянок, передбачено чинним законодавством України та відноситься до повноважень відповідача. В той же час, час позивачем не доведено порушення сільською радою процедури прийняття вказаного рішення.

Водночас, позивачем не було надано суду обґрунтованих доказів на підтвердження факту порушення оскаржуваним рішенням Джуринської сільської ради від 17.06.2021 №336 його прав чи охоронюваних законом інтересів, тому суд вважає відповідну позовну вимогу необґрунтованою.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку що рішення Джуринської сільської ради від 17.06.2021 №336 "Про затвердження переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізується на конкурсних умовах (земельних торгах)", прийнято відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є правомірним, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Щодо наступної позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення, орієнтованою площею 2, 00 га, для ведення особистого селянського господарства, із земельної ділянки площею 5,0645 га (кадастровий номер: :01:001:0212), що розташована Джуринської сільської ради, що входить до Джуринської сільської об`єднаної територіальної громади Жмеринського району Вінницької області, то суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

У даному випадку застосуванню підлягає правовий висновок Верховного Суду у постанові №823/106/18 від 15 червня 2021 року, який полягає у наступному.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

У даному випадку, відповідачем при розгляді клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не досліджено усіх обставин та умов, необхідних для надання такого дозволу, а здійснено лише посилання, що спірна земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізовуються на конкурсних умовах (земельних торгах).

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржене позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про те, чи ті обставини, які зазначені в оскаржуваному рішенні є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для надання відповідного дозволу. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх умов необхідних для видачі дозволу, призведе до втручання в дискреційні повноваження.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Пунктом 8 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Принцип пропорційності вимагає щоб використані засоби були належними для досягнення легітимної мети; засіб, який застосовується для обмеження, має бути найменш обтяжливим для права особи; використані засоби мають бути пропорційними очікуваним наслідкам, тобто тягар, який несе особа не може бути надмірним по відношенню до вигоди, яку отримує протилежний інтерес.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом з`ясовано, що представник позивача як доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від22.06.2012 №228;

- ордер серії ОД №579039 від 09.12.2021;

- договір про надання правової допомоги від 15.01.2021 №В/1, укладений між адвокатом Ковальчуком О.М. та позивачем ОСОБА_1 ;

- додаток №1 від 09.12.2021 до договору про надання правової допомоги від 15.01.2021 №В/1 згідно якого адвокатом надано клієнту юридичні послуги на суму 29 500 грн.

- розрахунок виконаних робіт від 28.01.2022 на суму 1000 грн.;

- опис юридичних послуг наданих адвокатом клієнту;

- прибутково-касовий ордер на суму 29 500 грн.;

Судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом справи №120/17937/21-а і підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Так, згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 22.04.2021 року у справі № 460/302/19, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що понесені витрати дійсно пов`язані з розглядом даної справи, підтверджені документально, є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Однак, проаналізувавши розрахунок витрат на надання правової допомоги та враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 29 500 грн., суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі є завищеним та є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі, витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 3000 грн., що буде відповідати критерію обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 605,30 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Джуринської сільської ради від 02.09.2021 №431 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0212.

Зобов`язати Джуринську сільську раду з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.06.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, з кадастровим номером :01:001:0212 (загальна площа 5,0645 га), яка розташована на території на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 605,30 грн. (шістсот п`ять грн. 30 коп.) та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Джуринську сільську раду.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Джуринська сільська рада (вул. Заводська, 2, с. Джурин, Жмеринський район, Вінницька область, 23545, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 31.05.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович