Справа № 580/6052/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6052/21 Головуючий у 1 інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Костюк Л.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, третя особа - Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, третя особа - Придніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 №Ф-3343-50У.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що спірна вимога повинна бути пред`явлена до Адвокатського бюро «Бодашко та партнери», а не до апелянта як фізичної особи та, на виконання вимог Закону №2464-VI, саме Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» мало обов`язок стосовно сплати Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску за апелянта.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 22 червня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Черкаській області як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатська діяльність).

09 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято вимогу №Ф-3343-50У, якою зобов`язано позивача сплатити борг з ЄСВ, який станом на 31.01.2021 становить у загальній сумі 39 398 грн. 74 коп.

Не погоджуючись із податковою вимогою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пункту 2 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний; своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами».

В силу вимог частини 5 статті 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22 червня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Черкаській області як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатська діяльність).

Водночас, з 03 жовтня 2016 року позивач є керівником юридичної особи - Адвокатського бюро «Бодашко та Партнери» (код ЄДРПОУ №40868142).

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України, працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч.1, 3 ст.14 Закон №5076-VI адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Адвокатське бюро має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням.

За приписами ч. 6 ст.14 Закон №5076-VI, адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №260/358/19 зазначив наступне: «...особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний».

Апелянт зазначає, що спірна вимога повинна бути пред`явлена до Адвокатського бюро «Бодашко та партнери», а не до апелянта як фізичної особи та, на виконання вимог Закону №2464-VI, саме Адвокатське бюро «Бодашко та партнери» мало обов`язок стосовно сплати Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску за апелянта.

З даного приводу, слід вказати наступне.

Аналіз вищенаведених положень Закону №2464-VI та Закону №5076-VI дає підстави для висновку, що особи, які провадять індивідуальну адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, зобов`язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнята особа або як фізична особа-підприємець.

Разом з тим, якщо ж особа здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро, то платником єдиного внеску є адвокатське бюро, якщо таке бюро використовує найману працю як роботодавець у розумінні Закону №2464-VI. Такий самий обов`язок виникає і у випадку надання адвокатському бюро послуг за цивільно-правовими договорами (окрім виключень, які стосуються фізичних осіб-підприємців).

Якщо засновник адвокатського бюро отримує дохід у вигляді заробітної плати (тобто, працює за трудовим договором), то бюро як юридична особа здійснює роль роботодавця щодо адвоката-засновника та зобов`язане сплатити за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, згідно вимог Закону №2464-VI, дохід засновника у виді дивідендів не є базою нарахування єдиного соціального внеску.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що адвокатське бюро є платником єдиного внеску у випадку, коли виступає як роботодавець відносно адвоката.

Так, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт здійснення апелянтом професійної діяльності у формі Адвокатського бюро «Бодашко та партнери».

Вищевказані доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року було витребувано від ОСОБА_1 завірені належним чином докази отримання ним доходу у вигляді заробітної плати на Адвокатському бюро «Бодашко та Партнери» за 2018-2020 роки та докази сплати Адвокатським бюро «Бодашко та Партнери», як роботодавцем, за 2018-2020 роки єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду, позивачем надано до матеріалів справи додаткові пояснення про те, що він не перебуває у трудових відносинах з Адвокатським бюро «Бодашко та Партнери», відповідно Адвокатським бюро «Бодашко та Партнери», як роботодавцем, за 2018-2020 роки не сплачувався єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 .

Вищевказане підтверджується довідкою Адвокатського бюро «Бодашко та Партнери» від 10 листопада 2021 року №24 (а.с. 81).

Враховуючи викладене, оскільки, позивач не перебував у трудових відносинах з Адвокатським бюро «Бодашко та Партнери» та Адвокатське бюро не сплачувало єдиний соціальний за ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що позивач зобов`язаний самостійно сплачувати єдиний соціальний внесок, як особа, що провадить адвокатську діяльність.

Таким чином, відповідачем правомірно нараховано позивачу сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018-2020 роки та винесено оскаржувану вимогу.

Щодо посилання апелянта на те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки), містить в першій частині саме літеру «Ф», що вказує на те, що дана вимога висунута до фізичної особи, колегія суддів зазначає, що податковим органом правомірно використано літеру «Ф», так як дана вимога винесена стосовно позивача, як фізичної особи, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність).

Доводи про те, що позивач не має жодних доходів від здійснення незалежної професійної діяльності, є необгрунтованими, оскільки, згідно вимог статті 7 Закону № 2464-VI, у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, оскільки, як було вищезазначено, апелянт не перебував у трудових відносинах з Адвокатським бюро «Бодашко та Партнери» та Адвокатське бюро не сплачувало з нього єдиний соціальний внесок, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 протягом 2018-2020 років повинен був нараховувати та сплачувати єдиний внесок, як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність) в розмірі не менше мінімального, незалежно від отримання ним доходу від такої діяльності.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Костюк Л.О.

Кузьмишина О.М.