Справа № 160/1525/22
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2022 року Справа № 160/1525/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 317465 від 06.01.22 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.01.2022 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 317465 у розмірі 1700,00 гривень, за надання ФОП ОСОБА_1 послуг з перевезення небезпечних вантажів, без оформлення тимчасового реєстраційного талону. Про розгляд справи про порушення транспортного законодавства, яке було призначено на 06.01.2022 р. та про прийняття постанови щодо застосування адміністративно-господарського штрафу №317465 від 06.01.2022 р., ФОП ОСОБА_1 стало відомо лише 13.01.2022 р. після отримання рекомендованого листа від відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України.
Окрім повідомлення про час і місця розгляду справи про скоєне правопорушення до листа було вкладено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 308657 від 12.11.2021р., а також сама постанова з супровідним листом.
Тобто, позивач лише 13.01.2022 р. дізнався про розгляд справи про скоєне правопорушення, яке було призначено на 06.01.2022 р. Окрім того, відповідно до поштового відтиску печатки на конверті вищевказаний лист був відправлений на адресу позивача 11.01.2022 р. Таким чином, відповідач не повідомив належним чином позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Стверджує, що тимчасовий реєстраційний талон не є обов`язковим для оформлення при наявності документу, що засвідчує законність використання транспортного засобу, в тому числі на підставі договору найму (оренди).
Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.
Ухвалою від 28.01.2022р. відкрите спрощене провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалу суду відповідач отримав 15.02.2022 року, проте відзив на позовну заяву станом на 02.03.2022 року не надав.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.
12.11.2021р. старшим державним інспектором відділу державного контролю Мальованим С.І. було здійснено перевірку транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 450.19T спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 та цистерни реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , про що складений акт № 308657 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Під час перевірки виявлене порушення: «надання послуг з перевезення небезпечного вантажу без оформлення документів перелік яких визначено ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній тимчасовий реєстраційний талон на ФОП ОСОБА_1 .
Не погодившись із постановою, позивач звернувся до суду.
Спірні правовідносини стосуються питання чи необхідно оформлювати тимчасовий реєстраційний талон ФОП ОСОБА_1 під час надання послуг перевезення небезпечних вантажів на орендованому транспортному засобі.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III) автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно - правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону: забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху: забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею Закон № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні маги і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
Відповідно до пп. 2 п. 27 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом затверджених Кабінетом Міністрів України від 02.12.2015 р. за №1001 до використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби які є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізинг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбачено їх оформлення.
Відповідно до п. 2.1 та 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Відповідно до п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 7 вересня 1998 р. № 1388 за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що для керування транспортним засобом необхідно пред`явити документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.
Крім цього для небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 зареєстрованого 05.05.2018р. власником автомобіля RENAULT, модель PREMIUM 450.19T спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .
13.04.2021 р. для здійснення господарської діяльності ОСОБА_3 уклав нотаріальну довіреність про те, що ОСОБА_1 є його представником щодо розпорядження та експлуатації транспортного засобу RENAULT, модель PREMIUM 450.19T спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Водій автомобіля RENAULT, модель PREMIUM 450.19T спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 на вимогу старшого державного інспектора відділу державного контролю Мальованого С.І. надав йому:
- посвідчення водія ОСОБА_2
- довіреність від 13 квітня 2021р., бланк НРА 144306 на право здійснення господарської діяльності ОСОБА_1
- ліцензію серія АЕ № 267026 про надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , модель PREMIUM 450.19T спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1
- свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів серія Е № 022631
- свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів серія Е № 022630
- поліс № АТ/0728300 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів
- поліс № АТ/0728299 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів
Із наведених документів слідує, що водій пред`явив інспектору документи, що засвідчують використання транспортного засобу на законних підставах - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та договір найму (Оренди) транспортного засобу.
За таких умов суд погоджується із позивачем про відсутність необхідності пред`явлення тимчасового реєстраційного талону, оскільки обов`язковість його не передбачена законодавством, а Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлює отримання такого талону лише за бажанням власника.
Суд вважає за необхідне відмітити, що відповідачі не навели жодної правової норми, яка б чітко передбачала необхідність оформлення тимчасового реєстраційного талону на право керування транспортним засобом за умови передачі користувачу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і укладення договору оренди такого транспортного засобу та наявності дозвільних документів на перевезення небезпечних вантажів.
Щодо дотримання відповідачем порядку накладення адміністративно-господарських санкцій, суд зазначає наступне.
Відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою КМУ від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі Порядок № 1567), він визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Зокрема пунктами 25 27 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Із аналізу даних правових норм слідує, що справи про накладення штрафу розглядається за участю суб`єкта господарювання, який має бути повідомлений або особисто, або рекомендованим повідомлення.
Позивач стверджує, що не був своєчасно повідомлений про розгляд справи щодо нього та надає відповідні докази.
Судом встановлено, що 13.01.2022 р. позивач отримав рекомендованого листа від відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, відправленого на адресу позивача 11.01.2022 р. Поштове відправлення містило повідомлення про час і місця розгляду справи про скоєне правопорушення, акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 308657 від 12.11.2021, а також постанову № 317465 від 06.01.2022р. з супровідним листом. Відповідно до поштового відтиску печатки на конверті вищевказаний лист був відправлений на адресу позивача 11.01.2022 р.
Тобто, позивачу 11.01.2022 р. направили повідомлення про розгляд справи про скоєне правопорушення яке було призначено на 06.01.2022 р.
Суд відмічає, що в силу приписів ст.77 КАС України, відповідачі як суб`єкти владних повноважень мають довести правомірність власних дій та рішень.
Разом із тим, незважаючи на посилання позивача у позові на вказані обставини, як на підставу для задоволення позову, відповідач не надав жодного пояснення чи доказу на їх спростування, чим фактично погодився із цими доводами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України». Іноді використовується також фраза: «плід отруєного дерева».
Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова