Справа № 360/7284/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/7284/21

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участю

секретаря судового засідання Базалєєвої А.В.,

та

представників сторін:

представника позивача - Терновської М.Л.,

представника відповідача - Буніна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЯ" до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОДОЛІЯ" (далі також - позивач, ТОВ "ВОДОЛІЯ") до Головного управління ДПС у Луганській області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), відповідно до якої просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області форми "р" від 25.12.2013 № за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" за основним платежем на суму 50212 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 12553 грн.; від 25.12.2013 № за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" за основним платежем на суму 47822 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 11955,50 грн.; від 25.12.2013 № за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів" за основним платежем на суму 38467 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 9616,75 грн. (далі також - оскаржувані ППР, оскаржувані рішення).

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ «ВОДОЛІЯ» з питання правомірності нарахування податкових зобов`язань та податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за травень 2012 р., квітень 2013 р. та податку на прибуток за І півріччя 2012р., три квартали 2012р., 2012 рік, в частині взаємовідносин з ТОВ «Вістол», за результатами якої складений акт від 11.12.2013 № 26/22/35136315 (далі також - Акт перевірки). На підставі Акту перевірки були прийняті оскаржувані рішення, які отримані позивачем 26 грудня 2013 року.

В Акті перевірки зазначено про порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі також - ПК України, ПКУ), оскільки податковий орган вважає господарські операції позивача з ТОВ «Вістол» на виконання умов укладених договорів за вказані звітні періоди такими, які не мали реального характеру.

В обґрунтування такого висновку в Акті перевірки відповідач послався на надані ТОВ «ВОДОЛІЯ» у відповідь на лист ДПІ від 14.11.2013 року № 1907/22 первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Вістол»: копію договору підряду № 04/5 від 04.05.2012 р., копія податкової накладної № 109 від 31.05.2012 р., копію регістру виданих та отриманих податкових накладних за травень 2012 р., копію повідомлення про отримання звітності, копію Квитанції № 1, копію Квитанції № 2 про отримання реєстру виданих та отриманих податкових накладних за травень 2012 р., копію платіжного доручення № 316 від 26.06.2012 р., копію довідки про вартість виконаних будівельних робіт за травень 2012 р., копію акту прийнятих виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за травень 2012 р. від 31.05.2012 р., копію розрахунку загальновиробничих видатків до акту КБ-2в, копію накопичувального акту вибуття матеріалів за травень 2012 р., копію розрахунку договірної ціни на ремонтні роботи по цеху, копію локального кошторису № 2-1-1 на ремонтні роботи, копію розрахунку загальновиробничих видатків до локального кошторису, копію відомості ресурсів до локального кошторису, копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за травень 2012 р., грудень 2013 року по контрагенту ТОВ «Вістол», копію підсумкової відомості ресурсів за травень 2012.

На думку відповідача, ці документи не підтверджують право позивача на врахування в бухгалтерському обліку витрат, понесених на ремонтно-будівельні роботи від контрагента ТОВ «Вістол» з підстав того, що в документах господарської діяльності ТОВ «Вістол» відсутні дані щодо продажу придбаних товарів та їх зберігання на складах по товарах, які придбавалися, відсутні дані щодо фактичного здійснення робіт та продажу товару, щодо яких виписані документи контрагентам покупцям, що на думку відповідача утворює відповідальність ТОВ «ВОДОЛІЯ» відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Але ТОВ «ВОДОЛІЯ» не є учасником правовідносин за договорами, які ТОВ «Вістол» укладало з іншими суб`єктами господарювання, і тому не може відповідати за те, яким чином ТОВ «Вістол» придбавало та зберігало товари для їх подальшого продажу.

Позивач відповідно до приписів Податкового кодексу надав, а відповідач під час позапланової перевірки дослідив копії первинних документів по господарським операціям з ТОВ «Вістол»: Договір поставки та установки обладнання № 10/1 від 10.04.2013, акти приймання-передачі Батутного комплексу Мауглі, акт приймання-передачі виконаних робіт по його установці, видаткову накладну № 10 від 30.04.2013, податкову накладну № 10 від 30.04.2013, договір підряду № 04/5 від 04.05.2012 р., довідку про вартість виконаних робіт за травень 2012 р., акт прийняття виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за травень 2012р. від 31.05.2012 р., розрахунок загальновиробничих видатків до акту КБ-2в, накопичувальний акт вибуття матеріалів за травень 2012р., розрахунок договірної ціни на ремонтні роботи по цеху, локальний кошторис № 2-1-1 на ремонті роботи, розрахунок загальновиробничих видатків до локального кошторису, відомість ресурсів до локального кошторису, та копії інших первинних документів, які в повній мірі підтверджують обґрунтованість формування операційних витрат, що враховуються при визначенні об`єктів оподаткування по податку на прибуток та визначають право на податковий кредит з податку на додану вартість.

Зміст договору підряду, укладеного 04.05.2012 року ТОВ «ВОДОЛІЯ» (Замовник) з ТОВ «Вістол» (Підрядник), становлять визначені на розсуд сторін і погоджені ними умови, які є обов`язковими для сторін та визначені відповідно до актів цивільного законодавства, що цілком відповідає приписам ст. 837 ЦК України.

Цей договір передбачає обов`язок Підрядника виконати ремонтні роботи цеху з виробництва питної води, що розміщений за адресою: с. Артюхівка, вул. Лісна, 42, Харківська область, використовуючи власні будівельні матеріали та матеріали Замовника. Зазначений цех є власністю ТОВ «ВОДОЛІЯ», а проведення зазначених робіт з ремонту цеху було комплексом технічних заходів власника, спрямованих на підтримання та збереження початкових експлуатаційних якостей будівлі, підвищення експлуатаційних якостей та продовження строків її служби.

Приймання виконаних ремонтно-будівельних робіт за цим договором повністю підтверджується Актом № КБ-2в, податковою накладною № 109 від 31.05.2012 на загальну суму 286930грн., у т.ч. ПДВ 47821,67 грн., яка була включена до реєстру отриманих податкових накладних за травень 2012 року, декларації з ПДВ і додатку 5 до цієї декларації, карткою рахунку 631, іншими наданими до перевірки первинними документами, які безпосередньо засвідчують реальність їх виконання та обґрунтовано підтверджують право ТОВ «ВОДОЛІЯ» не тільки на включення сум ПДВ за цією податковою накладною до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за звітний період травня 2012 року, а і збільшення валових витрат на суму 239108 грн. виконаних ремонтно-будівельних робіт за півріччя 2012 року.

Вважають, що зазначені обставини та документи в повній мірі свідчать, що ТОВ «ВОДОЛІЯ» мало реальну можливість замовляти і отримувати ремонтно-будівельні роботи на об`єкті, що належить підприємству та використовується для здійснення господарської діяльності, замовлення цих робіт викликано необхідністю підтримання та збереження експлуатаційних якостей будівлі цеху, підвищення експлуатаційних якостей та продовження строків її служби.

Податковий орган в Акті перевірки робить висновок, що оскільки ТОВ «Вістол» допустив певні порушення вимог чинного податкового законодавства, то отримані від ТОВ «Вістол» документи не мають юридичної сили, оскільки складені на підставі нікчемного правочину не дають ТОВ «ВОДОЛІЯ» право на нарахування податкового кредиту та відображення в бухгалтерському обліку даних господарських операцій.

Позивач зазначив, що ним додано до позовної заяви усі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Інших доказів позивач у наявності на даний час не має, оскільки ці документи залишилися на тимчасово окупованих територіях, які на даний час є територіями, не підконтрольними Україні. Тому виконати ухвалу суду в частині надання акту перевірки та первинних документів позивач не має можливості.

Представник Позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ «ВОДОЛІЯ» з питання правомірності нарахування податкових зобов`язань та податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за травень 2012 р., квітень 2013 р. та податку на прибуток за І півріччя 2012р., три квартали 2012р., 2012 рік, в частині взаємовідносин з ТОВ «Вістол», за результатами якої складений Акт перевірки.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем були порушені положення п. 44.1 ст. 44, п.138.1, 138.2, п. 138.8, пп. 138.1.1 п. 138.1, пп. 138.8.5 п.138.8, п. 138.10 ст.138 ПК України, внаслідок чого ТОВ «ВОДОЛІЯ» неправомірно збільшено витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, на загальну суму 239 108 грн, що призвело до їх завищення на загальну суму 239 108 грн; зазначено про порушення ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого за період з 01.05.2012 по 31.05.2012. та з 01.04.2013 по 30.04.2013 завищено податковий кредит у сумі 86 289 грн, у т.ч. за рахунок контрагента-постачальника ТОВ «Вістол» за травень 2012 р. в сумі 47822 грн, за квітень 2013 р. в сумі 38467 грн; за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 ТОВ «ВОДОЛІЯ» задекларовано «Витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (рядок 04 Декларації)» у сумі 2 333 367 грн. (довідкове: 1 квартал 2012 року в сумі 689 744 грн.); перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (рядок 04 Декларації з податку на прибуток підприємства) за період з 01.04.2012 по 31.12.2012 в загальній сумі 2 333 367 грн зазначено про завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування в загальній сумі 239 108,33 грн, в т.ч. по господарським операціям з ТОВ «Вістол» в сумі 239 108,33 грн; зазначено про порушення п. 44.1 ст. 44, п.138.1, 138.2, п. 138.8, пп. 138.1.1 п. 138.1, пп. 138.8.5 п.138.8, п. 138.10 ст. 138 ПК України, внаслідок чого неправомірно збільшено витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, на загальну суму 239 108 грн, що призвело до їх завищення на загальну суму 239 108 грн., в тому числі: за півріччя 2012 року - 239 108 грн; за три квартали 2012 року - 239 108 грн; за 2012 рік - 239 108 грн.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Дослідженням обставин здійснення господарських операцій платника податку ТОВ «ВОДОЛІЯ», на підставі яких цим платником були сформовані витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, з метою встановлення факту здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток встановлено, що на виконання умов договору підряду №04/5 від 04.05.2012р. згідно акту приймання виконаних робіт № б/н від 31.05.2012 ТОВ "Вістол" проведені для ТОВ «ВОДОЛІЯ» ремонтні роботи цеху з виробництва питної води за адресою: с.Артюховка, вул. Лісна, 42 на загальну суму 286930,00 грн, у т.ч. сума ПДВ - 47821,67 грн.

Враховуючи п.1.1. договору підряду, ТОВ «ВОДОЛІЯ» повинна була передати ТОВ «Вістол» будівельні матеріали згідно акту прийому-передачі. До перевірки акт прийому-передачі надано не було. Фактично передача будівельних матеріалів пройшла згідно накопичувального акту вибуття матеріалів за травень 2012 року, згідно якого було передано ТОВ «Вістол» будівельні матеріали для проведення ремонтних робіт цеху з виробництва питної води на загальну суму 105988,18 грн., у т.ч. ПДВ - 17664,70 грн.

Згідно пояснень посадових осіб ТОВ «ВОДОЛІЯ», перед початком ремонтних робіт цеху з виробництва питної води за адресою с.Артюховка, вул. Лісна, 42, між ТОВ «ВОДОЛІЯ» та ТОВ «Вістол» не складалися дефектні акти щодо фактичного стану цього об`єкту.

Розрахунки між ТОВ «ВОДОЛІЯ» та ТОВ «Вістол» за проведені ремонтні роботи цеху з виробництва питної води проводились у безготівковій формі згідно платіжного доручення № 316 від 26.06.2012 в сумі 286930,00 грн, у т.ч. ПДВ 47821,67 грн.

Видаткові накладні, рахунки-фактури, згідно яких підтверджується виконання робіт та надання послуг, ТОВ «Водолія» до перевірки не надано. Для проведення перевірки підприємством не надано обігово-сальдові відомості, журнали - ордери та відомості, аналітичні дані до цих рахунків, головна книга за 2012 рік.

Пунктом 146.12 статті 146 ПК України передбачено, що сума витрат, що пов`язана з ремонтом та поліпшенням об`єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься платником податку до складу витрат.

Згідно цього пункту, в податковому обліку ТОВ «ВОДОЛІЯ» віднесено до складу витрат на поліпшення та ремонт основних засобів суму ремонту цеху з виробництва питної води, який проводило ТОВ «Вістол» у травні 2012 року у розмірі 239 108,33 грн у декларації з податку на прибуток за півріччя 2012 року. Підставою для віднесення відповідної суми до складу витрат є акт прийняття виконаних будівельних робіт ф. № КБ-2в за травень 2012 року від 31.05.2012.

Відповідно до постанови старшого слідчого СУ Фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Луганській області від 13.11.13 «Про призначення документальної позапланової виїзної перевірки» в рамках кримінальної провадження No0000123, в якій зазначено, що в ході досудового слідства по кримінальному провадженню No0000123 встановлено, що в періоді 2012 року група осіб, маючи попередню домовленість, створили ТОВ «СНВП «Інститут Бджільництва», реквізити та рахунки якого використовували у схемах мінімізації податкових зобов`язань підконтрольних підприємств ТОВ «Вектра 3000», TOB «Вістол».

Відповідно до акта від 13.11.2013 №2/22/32926534 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Вістол» з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період 01.10.2010 по 30.09.2013», встановлено, що господарські операції між ТОВ "Вістол" та контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської діяльності.

В ході перевірки ТОВ «Вістол» встановлено, що діяльність підприємства з «придбання» товарів не приводить до їх продажу; номенклатура придбаних товарів не відповідає номенклатурі проданих товарів; фактичний рух товару не відповідає документально оформленому його руху; відсутні основні засоби для транспортування та зберігання товару та здійснення робіт та надання послуг; напрямок витрачання грошових коштів не відповідає статтям їх надходження.

Надані до перевірки видаткові накладні щодо надходження товарно - матеріальних цінностей, зазначені в п. 2.10 акту перевірки, не містять інформації щодо того хто і коли з боку ТОВ «Вістол» здійснював приймання цих матеріальних цінностей та на підставі яких довіреностей. Крім цього, відсутні будь-які первинні документи, що підтверджують факт транспортування цих ТМЦ. Також, до перевірки ТОВ «Вістол» не були надані документи складського обліку та договори з матеріально відповідальними особами за рух матеріальних цінностей.

Враховуючи результати перевірки контрагента-постачальника ТОВ «Вістол» і викладені в акті перевірки ГУ Міндоходів у Луганській області, надані ТОВ "Водолія" для перевірки документи отримані від ТОВ «Вістол» - складені з порушенням вимог чинного законодавства, без мети реального настання правових наслідків, не є первинними документами, тому не можуть бути документами, які надають право ТОВ «ВОДОЛІЯ» на відображення даних господарських операцій в бухгалтерському обліку та, відповідно, і у податковому обліку.

29 листопада 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вістол» до Головного управління Міндоходів у Луганській області, у якому позивач просив суд визнати дії Головного управління Міндоходів у Луганській області з проведення перевірки та складання акта перевірки від 13 листопада 2013 року № 2/22/32926534 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Вістол» з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01 жовтня 2010 року по 30 вересня 2013 року неправомірними та зобов`язати Головне управління Міндоходів у Луганській області поновити в автоматизованій системі «Податковий блок» відомості щодо задекларованих ТОВ «Вістол» податкових зобов`язаннях з податку на додану вартість в сумі 36744444,00 грн та податкового кредиту з податку на додану вартість в сумі 34997092,00 грн. Постановою Вищого адміністративного суду від 08.08.2016 у справі No812/10014/13 у задоволені позовних вимог ТОВ «Вістол» відмовлено, що підтверджує правомірність висновків перевірки зокрема щодо взаємовідносин з ТОВ «ВОДОЛІЯ».

Просили врахувати те, що у провадженні Лисичанського міського суду Луганської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 428/10312/19 за обвинуваченням, зокрема, директора ТОВ «Вістол» ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 290 КК України. і

Враховуючи вищенаведене, Головне управління ДПС у Луганській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до норм податкового законодавства, а підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.12.2021 продовжено строк відповідачу для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 16.12.2021 відмовлено у задоволені клопотання адвоката Терновської Марії Леонтіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами суду від 09.02.2022 та 18.02.2022 призначено судові засідання по справі в режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79 КАС України, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 78 КАС України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини проведення ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ «ВОДОЛІЯ» з питання правомірності нарахування податкових зобов`язань та податкового кредиту декларації з податку на додану вартість за травень 2012 р., квітень 2013 р. та податку на прибуток за І півріччя 2012р., три квартали 2012р., 2012 рік, в частині взаємовідносин з ТОВ «Вістол», за результатами якої складений Акт перевірки, а згодом прийняті оскаржувані рішення, визнаються учасниками справи.

Також учасниками справи визнаються обсяг та зміст наданих до перевірки позивачем пояснень та документів, оскільки їх зміст зазначений в Акті перевірки та надана відповідна оцінка.

В свою чергу, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Вказані обставини зазначені представниками сторін в заявах по суті справи.

Представник відповідача наполягає на законності викладених в Акті перевірки висновків та на законності оскаржуваних ППР.

У справі наявні докази юридичних наслідків оскаржуваних рішень.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що заявлені вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень по даній адміністративній справі можуть бути розглянуті без фактичного надання копій первинних документів, оскільки дійсно щодо обсягу та змісту таких документів у сторін відсутній спір, обставини наявності таких документів під час проведення перевірки визнаються учасниками справи.

Як наслідок, в силу приписів ч. 1 ст. 78 КАС України обставини наявності у позивача та надання ним копій первинних документів станом на час проведення перевірки у обсязі та за змістом, зазначених в Акті перевірки, визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню.

Крім того, представником позивача надана копія договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2013 № 31/12-02, згідно якого з 31.12.2013 року до тимчасової окупації незаконними збройними формуваннями м. Луганська офіс ТОВ «ВОДОЛІЯ» знаходився за адресою: м. Луганськ, вул. Дзержинського, 1в, де знаходилася бухгалтерська та інша документація.

Зазначені обставини спростовують позицію відповідача стосовно тих обставин, що первинна документація позивача повинна знаходитися за місцем реєстрації позивача у смт. Станиця Луганська чи у м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Статтею 75 ПК України (в редакції, чинній станом на час проведення перевірки) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (пп. 75.1.2. п 75.1 ст. 75 ПКУ).

Згідно п.78.1. ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин:

78.1.1. за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 78.7. ст. 78 ПК України визначено, що перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Статтею 85 ПК України передбачено, що забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом (п. 85.1).

Однак згідно п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків «після початку перевірки».

П.п. 20.1.6 п. 20.1. ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, відповідно до положень пункту 78.7. ст. 78, пункту 85.2. ст. 85 ПК України обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, виникає у платника податків «після початку перевірки».

Згідно наданого відповідачем Паспорту перевірки сама позапланова невиїзна документальна перевірка відносно позивача проводилася з «10.12.2013 по 16.12.2013».

Згідно висновку в Акті перевірки відповідач послався на надані ТОВ «ВОДОЛІЯ» у відповідь на лист ДПІ від «14.11.2013» № 1907/22 первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Вістол».

Матеріалами справи встановлено, що після початку проведення позапланової невиїзної документальної перевірки відносно позивача - 10.12.2013 контролюючий орган не використовував передбачене п.п. 20.1.6 п. 20.1. ст. 20 ПК України право запитувати під час проведення перевірки первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідачем зовсім не зазначено та не надано доказів тому, що контролюючий орган після початку проведення позапланової невиїзної документальної перевірки відносно позивача під час проведення перевірки запитував від нього первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність тощо.

Таким чином, по даній адміністративній справі встановлено, що у ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області зовсім були відсутні матеріали стосовно господарської діяльності позивача за перевіряємий період, які могли бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відносно позивача, оскільки контролюючий орган порушив положення пункту 78.7. ст. 78 ПК України Пунктом 78.7. ст. 78 ПК України стосовно визначеної Податковим кодексом України процедури отримання від платника податків переліку матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки.

Такий висновок суду ґрунтується на тих обставинах, що як позивачем, так і відповідачем не зазначено та не надано доказів тому, що ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області після початку проведення позапланової невиїзної документальної перевірки відносно позивача з 10.12.2013 до дати її закінчення - 16.12.2013 запитувала у останнього будь-які документи або інформацію (відсутні відомості про дату запиту, номер вхідної/вихідної кореспонденції тощо).

Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на акти перевірки відносно ТОВ «Вістол» є незмістовним, оскільки вони не містять конкретних висновків стосовно операцій з ТОВ «Водолія».

Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на постанову Вищого адміністративного суду від 08.08.2016 у справі № 812/10014/13, згідно якої у задоволені позовних вимог ТОВ «Вістол» відмовлено, є незмістовним, оскільки предметом оскарження по вказаній справі були «дії щодо проведення перевірки та складання акту перевірки», а не правильність/неправильність висновків за результатами проведення самої перевірки.

Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог на те, що у провадженні Лисичанського міського суду Луганської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 428/10312/19 за обвинуваченням, зокрема, директора ТОВ «Вістол» ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 290 КК України, є незмістовним, оскільки відповідачем зовсім не зазначено, що предметом кримінального переслідування є дії особи, пов`язані з господарською діяльністю ТОВ «Вістол» з позивачем за перевіряємий період. Крім того, перевірка проводилася у 2013 році, а номер кримінального провадження свідчить, що воно заведене у 2019 році, тобто більше ніж через п`ять років після проведення перевірки та прийняття оскаржуваних рішень. через о вказаній кримінальній справі відсутній вирок, який має преюдиціальне значення застосування

Щодо висновків податкового органу в Акті перевірки стосовно того, що оскільки ТОВ «Вістол» допустив певні порушення вимог чинного податкового законодавства, то отримані від ТОВ «Вістол» документи не мають юридичної сили, оскільки складені на підставі нікчемного правочину та не дають ТОВ «ВОДОЛІЯ» права на нарахування податкового кредиту та відображення в бухгалтерському обліку даних господарських операцій, суд зазначає таке.

Роблячи висновки про відсутність господарських операцій та економічну необґрунтованість, відповідач таким чином стверджує, що договірні відносини направлені на порушення публічного порядку, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави, безпосередньо шляхом ухилення від сплати до державного бюджету обов`язкових платежів, що складають систему наповнення такого бюджету.

Виходячи з правового змісту ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, правочини, що мають ознаки оспорюваності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду, отже тільки у такому випадку настають відповідні юридичні наслідки.

Як свідчить зміст акту, відповідач без обов`язкового виконання вимог законодавства, без визнання правочинів недійсними в судовому порядку, самостійно робить висновки про їх недійсність, що суперечить вимогам законодавства, порушує принцип визначеної компетенції щодо визначення таких правочинів недійсним, що може призвести до безпідставного і протиправного прийняття рішення. Адже жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визнанням їх недійсними із застосуванням відповідних наслідків у разі вчинення таких правочинів.

У акті перевірки не зазначено про будь-які судові рішення з приводу визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Вістол» або встановлених судовими рішеннями наявності правочинів із застосуванням відповідних правових наслідків положень ст.ст. 207,208 та 250 Господарського кодексу України, ст.ст. 203, 228 Цивільного кодексу України, які б вказували на ці правочини, як на недійсні або вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не є залежним від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання. Несплата продавцем(виконавцем) чи його контрагентом зазначеного податку до бюджету у разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем(замовником), якщо він виконав усі передбачені законом умови і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, складені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних контрагентом, який на момент спірних правовідносин був зареєстрований платником податку на додану вартість. Порушення норм податкового законодавства контрагентами породжує негативні наслідки саме для цих підприємств і не може впливати на право платника податку на додану вартість на податковий кредит якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру такого кредиту.

Податковий кодекс України не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку - покупця товару (послуг') за правильність визначення платником податку - продавцем об`єктів оподаткування, правильність відображення їх у податковому обліку та інше.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у постанові К/800/6508/17 від 06.12.2017р., для формування податкового кредиту існує декілька підстав, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит. Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Також, згідно пунктів 36.1,36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку.

Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

У постанові Верховного Суду від 30.08.2021р. у справі № 520/9416/18 Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм статті 198 ПКУ подібних правовідносинах, зокрема, але невиключно, у постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18, від 22.03.2021 у справі №440/545/19, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16, від 17.04.2018 у справі №820/475/17.

За умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженим (правомірними), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 КАС, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ця норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з 9 нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

Також Верховний Суд сформував правові позиції щодо оцінки доказів у справах такої категорії. Як узагальнення таких правових позицій, відсутність у контрагента-постачальника достатнього обсягу матеріально-технічних та/або трудових ресурсів, відсутність товарів по ланцюгу постачання, документа про перевезення товару чи дефекти в первинних документах - саме по собі не є безумовною підставою для висновку, що господарської операції не було. Первинні документи, на підставі яких сформовано дані податкового обліку, підлягають оцінці з урахуванням усіх обставин, в тому числі, й обставин щодо характеру діяльності постачальника. Лише сукупність обставин може свідчити на користь або проти висновку щодо фактичного проведення господарських операцій.

Така теза неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 20.02.2018 у справі №809/117/13-а, від 29.07.2020 у справі №200/5834/19-а, від 11.09.2019 у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

Також у постанові від 30.08.2021р. у справі № 520/9416/18 Верховний Суд зробив висновок, згідно якого у таких справах є прийнятним застосування висновків Європейського суду з прав людини щодо індивідуальної відповідальності за порушення правил оподаткування, зробленому в рішеннях у справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22.01.2009 (заява N3991/03) (пункт 71 рішення) та у справі "Інтерсплав проти України" від 09.01.2007 (заява N803/02) (пункт 38 рішення), згідно яких «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань. Врахувавши своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків Ь декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вказав, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ, та визнав, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності». Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У постанові від 23.09.2021р. по справі №804/3993/16 Верховний Суд зробив висновок про те, що посилання податкового органу як на підставу для відмови у задоволенні позову, на аналіз податкової інформації, отриманої відносно контрагентів позивача, зокрема, на відсутність у останніх умов, необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів (складів), необхідних для здійснення спірних господарських операцій, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У постанові від 11.08.2021р. по справі № 809/1560/17 Верховний Суд зазначив та зробив наступні висновки (п.п. 144-151, 157): «145....згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, відсутність ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання тощо не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту. 146. Так, висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 147. Верховний Суд в постановах від 11.11.2020 №320/1147/19, від 24.11.2020 №813/3034/15 виклав висновок щодо застосування норм права відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. 148. Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. 149. Наявність або відсутність окремих документів або ж помилки у їх оформленні не є підставою для переконання про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. / 150. Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судами встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця. 151. За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу».

Крім того, зробивши висновок про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вістол», контролюючий орган ставить під сумнів виконання самих ремонтно-будівельних робіт та робіт з приймання та установки батутного комплексу Мауглі.

Однак як під час перевірки, так і під час розгляду справи як ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, так і відповідачем не зазначено та не надано жодних доказів на підтвердження відсутності реального та фактичного виконання укладених договорів між позивачем та ТОВ «Вістол» за перевіряємі періоди. .

Натомість, позивачем на лист ДПІ від 14.11.2013 № 1907/22 були надані первинні документи по взаємовідносинам з ТОВ «Вістол», які були досліджені податковим органом, та свідчать про реальне та фактичне виконання робіт згідно укладених договорів, що спростовує висновки, викладені в Акті перевірки.

Таким чином, судом за результатами розгляду справи достовірно встановлено, що ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області, правонаступником якого є відповідач по справі, при проведенні перевірки відносно позивача в період з 10.12.2013 по 16.12.2013 не скористалася передбаченим ПК України правом на витребування первинних бухгалтерських документів, не мала в своєму розпорядженні усі первинні документи позивача за перевіряємі періоди. За результатами перевірки був складений Акт перевірки, в якому були зроблені висновки стосовно нереальності господарських операцій без наявності передбачених діючим законодавством на це підстав. На підставі Акту перевірки були винесені оскаржувані ППР.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ДПІ у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області не мала правових підстав для винесення оскаржуваних рішень відносно позивача, що є підставами для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОДОЛІЯ» (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Центральний, будинок 46, код за ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код за ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області форми «р» від 25.12.2013 № за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» за основним платежем на суму 50212 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 12553 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області форми «р» від 25.12.2013 № за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів» за основним платежем на суму 47822 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 11955,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Станично-Луганському районі Головного управління Міндоходів у Луганській області форми «р» від 25.12.2013 № за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів» за основним платежем на суму 38467 грн та штрафні (фінансові) санкції на суму 9616,75 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 30 травня 2022 року.

Суддя С.В. Борзаниця