Справа № 160/22677/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.
представників позивача представника відповідача 3 представники відповідачів 1, 2 Пономаренко М.О., Свірідов Д.М. Барановська А.В. не з`явились (повідомлені належним чином)
18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Офісу Генерального прокурора, відповідача-2: Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, відповідача-3: Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення №2 від 30 вересня 2021 року Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської обласної прокуратури № 3445к від 28.10.2021 року;
- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності;
- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що він працює в органах прокуратури з 23.01.2012 року. У відповідності до положень прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІX від 19.09.2019, позивач 26.02.2021 та 10.08.2021 склав два етапи атестації, після чого ОСОБА_1 було допущено до третього етапу атестації у формі співбесіди. 30.09.2021 року головуючим комісії було оголошено результати атестації про неуспішне проходження атестації позивачем, що стало підставою для звільнення позивача з посади. Позивач вважає таке рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 30.09.2021 року таким, що не відповідає вимогам пунктів 1,3,4,5,7,8 ч. 2 ст. КАС України. Позивач в обґрунтування позиції щодо протиправності прийнятого відповідачем 2 рішення, вказав на те, що після самовідводу голови комісії не було проведено голосування за члена комісії, який повинен був виконувати обов`язки голови, чим порушено вимоги чинного законодавства. Щодо підстав для прийняття оскаржуваного рішення, позивач вказав на те, що комісія діяла не у передбаченому Законом України №113-ІX та Порядком №233 порядку, оскільки ознайомилась із постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2021 року у справі №203/4503/19 проігнорувала обставини, викладені у вказаному судовому рішенні та висновки суду (закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення) та безпідставно прийшла до висновку щодо наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 наголосив, що оспорюване рішення кадрової комісії ґрунтується виключно на матеріалах дисциплінарної скарги, при цьому комісією проігноровано успішне складення позивачем двох етапів тестування. В обґрунтування протиправності наказу №3445к від 28.10.2021 року, позивач вказав на те, що враховуючи факт (та підставі) оскарження рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, наказ, прийнятий на підставі такого рішення також є незаконним та підлягає скасуванню. З урахуванням наведених у позовній заяві обґрунтувань, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
30 грудня 2021 року Дніпропетровською обласною прокуратурою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачем-3 зазначено, що оспорюване рішення кадрової комісії №2 від 30.09.2021 року обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 з метою уникнення оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за водіння автомобілем у стані алкогольного сп`яніння відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та пересів на пасажирське сидіння, при цьому ОСОБА_1 добровільно звернувся до медичного закладу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та висновком від 11.12.2019 №4796 ознак сп`яніння не було виявлено, проте працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відповідач-3 наголосив на недотриманні позивачем п.п. 5, 6 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», п. 2 ч. 1 Порядку №111 від 13.04.2017 року, що й було зазначено в рішенні кадрової комісії, та наведено висновки про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарних проступків. Відповідаючи на доводи позивача щодо того, що комісією не взято до уваги висновки, викладені у постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2021 року у справі №203/4503/19, Дніпропетровська обласна прокуратура зазначила, що комісія не досліджувала питання наявності чи відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а надавала правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики. Відповідач-3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на викладені у відзиві обставини.
06 січня 2022 року до суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора, в якому відповідач-1 зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на дотримання відповідачем-2 положень Закону України №113-?X та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221. Відповідач також розтлумачив, що собою являє атестація державних службовців, навівши позицію Конституційного Суду України у рішенні від 08.07.2003 року у справі №15-рп/2003. На виконання п.9, п. 10 Порядку №221 ОСОБА_1 було подано заяву та допущено до проходження атестації та позивач успішно пройшов перші два етапи атестації. Наказом Генерального прокурора №473 від 07.10.2020 було створено Шістнадцяту кадрову комісію та визначено її персональний склад в межах повноважень та відповідно до Закону України №113-ІX, Порядку №221 від 03.10.2019, Порядку №223 від 17.10.2019 року. Пунктом 13 розділу І Закону України №113-ІX передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. На підставі проведеної Шістнадцятою кадровою комісією співбесіди з позивачем, було ухвалено рішення №2 від 30.09.2021 року про неуспішне проходження атестації, оскільки під час проведення такої співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Такі висновки комісії ґрунтувались на тому, що стосовно прокурора ОСОБА_1 було складено протокол від 07.12.2019 серії ОБ №190457 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що не заперечувалось позивачем під час співбесіди. Поряд з цим, позивачем комісії були надані пояснення, що він не вживав алкогольні напої та в матеріалах дисциплінарного провадження знаходиться рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, за висновками якого у діях ОСОБА_1 не було встановлено складу адміністративного правопорушення. За результатами розгляду матеріалів, комісія встановила, що прокурор ОСОБА_1 безпідставно відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейських в межах двохгодинного строку (відповідно до вимог Інструкції, затвердженої наказом МОЗ та МВС від 09.11.2015 №1452/735), пересів із місця водія на пасажирське сидіння, зазначав про відсутність документів, що посвідчують особу, такі дії позивача шкодять його особистій репутації та авторитету прокуратури вцілому. Комісією було взято до уваги, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків , передбачених п.5, п. 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру». Відповідач-2 наголосив, що з огляду на встановлені під час співбесіди обставини, у кадрової комісії виник обґрунтований сумнів щодо відповідності прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної етики та доброчесності, у зв`язку з чим комісією й було прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації. Офіс Генерального прокурора також зазначив у відзиві, що кадрова комісія не зобов`язана нормами Закону юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати на чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора одному чи кільком із вказаних критеріїв. Окремо відповідач-2 наголосив, що з огляду на дискреційний характер повноважень кадрових комісій щодо встановлення відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності та прийняття у зв`язку із цим відповідного рішення, вбачається, що суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку щодо дотримання прокурором прав професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та , відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам. Щодо доводів позивача про порушення комісією п. 5 Порядку №233, відповідач-2 наголосив, що після самовідводу голови комісії Гнатів А.Я., на обговорення було поставлено питання щодо обрання члена комісії ОСОБА_2 виконуючим обов`язків голови комісії. За результатами голосування («за» - одноголосно), ОСОБА_2 було обрано виконуючим обов`язків голови Шістнадцятої кадрової комісії, а тому доводи позивача щодо порушення положень Порядку №233 є безпідставними. Стосовно позовних вимог про скасування Наказу Дніпропетровської обласної прокуратури від 28.10.2021 №3445к, Офіс Генерального прокурора наголосив, що такий прийнятий належним суб`єктом у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, водночас щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді, відповідач-2 вказав на те, що не є можливим поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки така вже не існує у новоствореному органі, а також оскільки відсутнє рішення кадрової комісії про успішне проходження атестації позивачем, яке є обов`язковим для обіймання ОСОБА_1 посади в обласній прокуратурі. Офіс Генерального прокурора з огляду на викладені у відзиві доводи просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року було витребувано від Кіровського районного суду м. Дніпропетровська протокол адміністративного правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , предметом розгляду який був у справі №203/4503/19.
03 березня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли витребувані документи від Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі.
В судовому засіданні представник відповідача-3 заперечувала проти задоволення позову, посилалась на підстави, наведені у відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представники відповідачів 1 та 2, третьої особи, до суду не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , на виконання п.9, п. 10 Порядку №221 та Закону України №113-ІX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», подав Генеральному прокурору заяву про намір пройти атестацію.
Наказом Генерального прокурора №473 від 07.10.2020 року було створено Шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора та визначено її персональний склад.
Згідно з відомостями про результати тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснення повноважень прокурора, ОСОБА_1 набрав 78 балів, а відомостями про результати складенні іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності з використанням комп`ютерної техніки, ОСОБА_1 (порядковий номер 14) набрав середній арифметичний бал 111.
Рішенням Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №1 від 10.08.2021 ОСОБА_1 (порядковий номер 13) було допущено до проведення співбесіди.

Згідно з протоколом засідання Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №40 від 30.09.2021 у порядку денному (порядковий номер питання другий) було вирішено питання щодо самовідводу голови комісії ОСОБА_3 та обрано виконуючого обов`язки голови комісії - ОСОБА_2

30.09.2021 року Шістнадцятою кадровою комісією Шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора за результатами засідання було ухвалено рішення № 2 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 .

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3445к від 28.10.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації з 02 листопада 2021 року. Підстава: рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 30.09.2021 №2.

Не погодившись з рішенням Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора за результатами засідання було ухвалено рішення № 2 від 30.09.2021 року та наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3445к від 28.10.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом, також просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року (надалі Закон №1697-VІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1697-VІІ, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (надалі - Закон № 113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України Про прокуратуру.

Так, відповідно до п.п. 2 п. 21 Закону № 113-IX у Законі України "Про прокуратуру" у ч. 1 ст. 7 пункт 1 викласти в такій редакції: "1) Офіс Генерального прокурора"; у пункті 2 слово "регіональні" замінити словом "обласні"; у пункті 3 слово "місцеві" замінити словом "окружні"; пункт 4 виключити.

Отже, згідно з частиною першою статті 7 Закону України Про прокуратуру (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом № 113-IX, тобто з 25.09.2019 року, та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її умову, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.

Згідно з пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697.

Відповідно до положень пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктами 10-14 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тесту завдання оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Підсумовуючи наведене, суд робить висновок, що Закон №113-IX містить бланкетну норму, яка унеможливлює запровадження інших етапів атестації (не передбачених в самому законі), які можуть бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором.

Пунктом 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Наказом Генерального прокурора затверджено Порядок №221.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур (пункт 2 Порядку №221).

Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку №221 атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Аналізуючи наведене вище, суд вважає, що Порядок №221 порівняно з Законом №113-IX збільшив кількість етапів атестації до трьох (додано складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки), а також надав право кадровій комісії призначати новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора, якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора.

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Аналогічне положення містить пункт 17 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, відповідно до якого кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 9 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку №221 передбачено, що заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. Заява підписується прокурором особисто.

Під час дослідження матеріалів справи , судом встановлено, що позивачем подано заяву про намір пройти атестацію, якою підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.

Розділом ІV Порядку №221 визначено порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора.

Зокрема, відповідно до пункту 1 Розділу ІV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

Кадрова комісія формує графік проведення співбесід з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Графік проведення співбесід оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за 5 календарних днів до проведення співбесіди. У графіку зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові прокурора, номер службового посвідчення, інформація про дату, час та місце проведення співбесіди. Прокурор вважається повідомленим про дату, час та місце проведення співбесіди з моменту оприлюднення графіка проведення співбесід на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Оскільки позивач успішно склав іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, він був допущений до етапу співбесіди з метою виявлення відповідності його вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Розділом ІV Порядку №221 передбачено, що до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками (пункт 2). На виконання практичного завдання прокурору надається 45 хвилин. Виконання практичного завдання після завершення наданого часу забороняється. Після виконання завдання прокурор здає комісії написане ним вирішення завдання на аркуші (аркушах) з відміткою комісії (пункт 7).

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивач виконав практичне завдання №4, з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІV Порядку №221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Згідно з пунктами 9,10 Розділу ІV Порядку №221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Аналогічні положення містить пункт 15 Закону №113-IX.

Пунктом 11 Розділу ІV Порядку №221 передбачено, що дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду, здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Відповідно до пунктів 12-17 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12).

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії (пункт 13).

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності (пункт 14).

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання (пункт 15).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації (пункт 16)

Прокурори, які проходять співбесіду, запрошуються комісією на проголошення ухваленого комісією рішення про результати їх атестації (пункт 17).

Відповідно до положень Порядку №221 та Закону №113-IX кадрова комісія під час співбесіди перевіряє професійну компетентність, професійну етику та доброчесність прокурора.

Зі змісту рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 30.09.2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації», вбачається, що ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію у зв`язку із наявністю обґрунтованого сумніву щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності.

Як встановлено судом, підставою для прийняття оспорюваного рішення №2 від 30.09.2021 року стали обставини, встановлені Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур під час дослідження рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 16.09.2020 року №222дп-20 (дисциплінарне провадження №07-74дс-141дп-20) відносно ОСОБА_1 .

Так, зі змісту рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг від 16.09.2020 року №222дп-20 Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур було встановлено: «… стосовно прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 було складено протокол від 07.12.2019 серії ОБ №190457 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказана обставина прокурором під час співбесіди не заперечувалась, як пояснив прокурор алкогольні напої він не вживав. У матеріалах дисциплінарного провадження знаходиться рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, відповідно до якого закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки докази, що є в матеріалах справи, не є достатніми для повного і всебічного її вирішення, а в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 зупинено 07.12.2019 о 06.45 год. на проспекті Дмитра Яворницького, 92 у м. Дніпрі поліцейськими УПП в Дніпропетровській області. Одразу після зупинки водій пересів на переднє пасажирське сидіння. При цьому під час спілкування з ротової порожнини водія відчувався запах алкоголю, у зв`язку з чим поліцейськими було запропоновано останньому пройти обстеження з метою виявлення стану сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився та зачинився в автомобілі, тому було складено протокол про адміністративне правопорушення та водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом. При цьому ОСОБА_1 провину у вчиненні ним адміністративного правопорушення не визнав, заперечив викладені у протоколі обставини. Натомість, ОСОБА_1 того ж дня о 09.05 год. добровільно звернувся до КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежності зі стаціонаром ДОР» для освідування на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 11.12.2019 №4796 будь-якого типу сп`яніння при освідуванні не виявлено.» Проте у рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська констатовано, що такий медичний висновок отриманий пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для проведення медичного догляду, що не відповідає положенням Інструкції, затвердженої МВС та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

В оспорюваному рішенні Шістнадцята кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур послалась також на те, що під час проходження співбесіди прокурором ОСОБА_1 на запитання членів комісії чи пропонували йому проходити освідування на апараті «Драгер» або звернутись до медичного закладу останній повідомив, що пропонували. Також прокурор повідомив, що не хотів проходити освідування без присутності захисника. При цьому, кадрова комісія у рішенні зазначила, що Інструкцією від 09.11.2015 №1452/735 участь захисника при проведенні цієї процедури не передбачена. Кадровою комісією в оспорюваному рішенні також зазначено, що з матеріалів дисциплінарного провадження №07-74дс-141дп-20 було встановлено, що прокурор ОСОБА_1 у спілкуванні з працівниками поліції здійснив дії з метою уникнення відповідальності та пересів з місця водія на місце пасажира, зазначив про відсутність документів, які посвідчують особу та наявність права керування автомобілем, вимагав від працівників поліції вчинення непередбачених законодавством дій, а саме: зупинити здійснення відеозапису, не виконував законні вимоги поліції. За результатами дисциплінарного провадження ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п.п.5, 6 ч.1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» та накладено дисциплінарне стягнення.

Встановлені Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур обставини у сукупності з відповідями та поведінкою ОСОБА_1 під час проходження співбесіди викликали у членів комісії обґрунтовані сумніви у доброчесності прокурора та етичності його діянь, у зв`язку з чим було прийнято рішення №2 від 30.09.2021 року про неуспішне проходження атестації позивачем.

З приводу наведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

27.04.2017 року Всеукраїнською конференцією прокурорів затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс етики), яким визначено основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою.

Як і будь-які інші кодекси з питань етики, Кодекс етики носить засадничі та абстрактні положення, на яких ґрунтується діяльність прокурора, як особи уповноваженою Державою на здійснення унікальних, конституційних функцій, перелік який визначений в статті 131-1 Конституції України.

Так, відповідно до статті 7 Кодексу етики, при виконанні службових обов`язків прокурор має бути незалежним від будь-якого впливу, тиску чи втручання в його професійну діяльність, у тому числі органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, зобов`язаний активно, у визначений законодавством спосіб протистояти спробам посягання на його незалежність.

У прийнятті конкретних рішень він повинен бути самостійним, керуватися вимогами закону, морально-етичними принципами професії, відмежовуватися від будь-яких корисливих та приватних інтересів, політичного впливу, тиску з боку громадськості та засобів масової інформації.

Згідно з частиною 2 статті 21 Кодексу етики прокурору слід уникати особистих зав`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Розділом V Кодексу етики врегульовані питання відповідальності за порушення кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.

Зокрема, оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій (стаття 32).

Відповідно до Закону України "Про прокуратуру" прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності (стаття 33).

Обґрунтовуючи протиправність рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 30.09.2021 року, позивач у позові звертає увагу суду на те, що це рішення прийняте в порушення вимог пропорційності, розумності, обґрунтованості, тобто не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Натомість відповідач-2 у відзиві на позов зазначає, що суд не наділений повноваженнями визначати питання для оцінювання відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), у тому числі й щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок. А отже, повноваження членів кадрової комісії щодо вирішення питання з відповідності прокурора критерію доброчесності є дискреційними та знаходяться в межах їх виключної компетенції, з чого слідує, що суд не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам, оскільки такі дискреційні повноваження мають виключно члени кадрової комісії.

З наведеного можна зробити висновок, що в цій справі критеріям «пропорційності», «розумності», «обґрунтованості», на порушення яких у позові посилається позивач, протиставлена «дискреційність повноважень», яка, на думку відповідача, перебуває поза межами судового контролю, в обґрунтування чого наводиться висновок Верховного Суду щодо правозастосування, у даному випадку, порушення норм професійної етики (Велика Палата Верховного Суду від 29.01.2019 року № 9901/728/18).

Оцінюючи наведене, суд погоджується з доводами відповідача-2, що оцінка дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності відноситься до дискреційних повноважень членів кадрової комісії, в силу невизначеності понять етика та доброчесність. При цьому таке оцінювання завжди має суб`єктивний характер, внаслідок чого вирішальним стає особисте переконання кожного члена комісії, що і визначає характер голосування.

Однак, наявність у кадрової комісії дискреційних повноважень не скасовує судовий контроль на предмет пропорційності, розумності та обґрунтованості прийнятого нею рішення.

Суд звертає увагу на положення принципи «Верховенство права», якою відноситься елемент, як заборона свавілля, з яким ототожнюються дискреційні повноваження. Зокрема,«Хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб. Їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права», «Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій [влади]»

З метою запобігання свавільності при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень, верховенство права вимагає щоб суд мав можливість здійснювати перевірку такого рішення, в тому числі на предмет його пропорційності, розумності та обґрунтованості.

З урахуванням наведеного суд надає рішенню Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 30.09.2021 року оцінку на предмет його пропорційності, розумності та обґрунтованості.

При цьому, під обґрунтованістю необхідно розуміти, чи прийнято рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3 частини 2 статті 2 КАС України); під пропорційністю, розуміється чи прийнято рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8 частини 2 статті 2 КАС України); під розумністю в праві розуміється створення умов для розвитку людини та забезпечення її життєдіяльності на рівні, який визнається достатнім на цьому етапі еволюції. Розумність у праві передбачає, що позитивне право орієнтовано на потреби людини, а також збалансовує інтереси окремої людини з інтересами суспільства. Будь-яке рішення, яке ухвалюють суб`єкти правозастосування, має досягати ідеальної пропорції між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Аналізуючи, можна зробити висновок, що правове рішення суб`єкта владних повноважень завжди є розумним (що включає в себе пропорційність та обґрунтованість), в іншому разі воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Як вже зазначалось судом, підставою для прийняття оскаржуваного рішення стали матеріали дисциплінарного провадження №07-74дс-141дп-20, за результатами якого ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності на підставі п.п.5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру». В матеріалах дисциплінарного провадження також містяться матеріали службового розслідування, про що відображено інформацію безпосередньо у рішенні від 16.09.2020 №222дп-20. Зокрема, у вказаному рішенні наведено: «комісія із службового розслідування прийшла до висновку, що факт відмови від проходження огляду з метою виявлення факту сп`яніння прокурором ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження, будь яких перешкод у проходженні ОСОБА_1 огляду не встановлено.», «таким чином, підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності може бути його поведінка як під час так і після спілкування з працівниками поліції з приводу медичного огляду на стан сп`яніння незалежно від оцінки його дій іншим державним органом щодо вчинення іншого взаємопов`язаного правопорушення.»

Суд зауважує, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів оскарження ОСОБА_1 в судовому порядку рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг від 16.09.2020 №222дп-20, що свідчить про згоду з висновками, наведеними у даному рішенні.

Окрім того, під час проходження співбесіди ОСОБА_1 не заперечував обставин складення протоколу від 07.12.2019 серії ОБ №190457 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Даний протокол міститься в матеріалах даної справи та досліджувався судом.

Суд звертає увагу на те, що з оспорюваного рішення № 2 від 30.09.2021 року не вбачається дослідження Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур питання наявності чи відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, надавалась лише правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики, та дій, висловлювань і поведінки, які скомпрементували репутацію та авторитет прокурати та можуть спричинити суспільний резонанс.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур було правомірно, у відповідності до пунктів 9,10 Розділу ІV Порядку №221, взято до уваги рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг від 16.09.2020 №222дп-20 відносно ОСОБА_1 під час прийняття рішення щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики та доброчесності, а тому рішення №2 від 30.09.2021 року є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача на недотримання порядку голосування кадровою комісією за виконуючого обов`язки голови комісії, після самовідводу безпосередньо голови, суд зазначає наступне.

Згідно з протоколом засідання Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №40 від 30.09.2021 у порядку денному (порядковий номер питання другий) було вирішено питання щодо самовідводу голови комісії Гнатів А. та обрано («за» - одноголосно) виконуючого обов`язки голови комісії - ОСОБА_2 .

Таким чином, посилання позивача в частині порушення порядку голосування комісією за виконуючого обов`язки голови не знайшли свого підтвердження і не можкть бути безумовною підставою для скасування рішення.

Щодо оспорюваного наказу Дніпропетровської обласної прокуратури № 3445к від 28.10.2021 року, то суд зазначає.

Положення Закону № 113-IX є чинними станом на час розгляду даного спору, та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а також є чинними положення Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 221 від 03 жовтня 2019 року, а відтак у відповідача-3 були відсутні правові підстави для їх незастосування.

Беручи до уваги викладене, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі фактично є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №2 від 30.09.2021 року та наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 3445к від 28.10.2021 року, а тому за умови відсутності підстав для задоволення основних позовних вимог, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог.

У контексті оцінки доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

За наведених обставин, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 та п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати не розподіляються між сторонами.

Керуючись ст. ст. 242-246, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача 1: Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051), відповідач 2: Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур ( 01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), відповідача 3: Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38, код ЄДРПОУ 02909938); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, Челюскіна, 1, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 червня 2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук