Справа № 360/5660/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5660/21

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Борзаниці С.В.,

за участю

секретаря судового засідання Базалєєвої А.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс К» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертранс К" (далі також - позивач, ТОВ "Інтертранс К") до Головного управління ДПС у Луганській області (далі також - відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), відповідно до якої просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09 червня 2021 року № 1071/12320702 (далі також - оскаржуване рішення), яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтертранс К" на підставі акту перевірки від 12 травня 2021 року № 916/12-32-07-02-15/41414609 визначено зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 225 000,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у період з 26.04.2021 по 30.04.2021 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий місяць 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість. За результатами перевірки був складений акт про результати перевірки № 916/12-32-07-02- 15/41414609 від 12.05.2021 року (далі також - Акт перевірки), згідно висновків якого позивач зависив від`ємне значення з ПДВ за лютий 2021 року, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду, на суму 225 000 грн. внаслідок вчинення триваючого податкового правопорушення як умисного, а саме: створення удавано, цілеспрямовано умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених Податковим кодексом України та іншим законодавством по взаємовідносинам з контрагентами, з якими не підтверджено факт реальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання в розумінні ст. 109 та ст. 112 Податкового кодексу України.

Відповідачем було прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу визначено зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 225 000,00 грн.

Позивач вважає висновки акту перевірки щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання послуг по взаємовідносинам з контрагентами хибними та необґрунтованими, а оскаржуване рішення незаконним з огляду на таке.

Згідно висновків Акту перевірки єдиною підставою для прийняття на підставі нього оскаржуваного рішення є те, що укладений скаржником договір з ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становлять його предмет, оскільки ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» не мало можливості здійснення задекларованих обсягів фінансово-господарської діяльності у зв`язку з відсутністю необхідних для цього основних засобів, нерухомості тощо; відсутністю у ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» трудових ресурсів в достатній кількості, необхідної кваліфікації; неможливістю встановити виконавця наданих послуг товару; згідно даних ЄРПН ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» не придбавало товари, роботи (послуги), необхідні для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, виробничих, складських приміщень, та інше.

Позивач зазначає, що ним були реально отримані від ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» послуги і роботи з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, належних йому на праві власності, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт по ремонту транспортних засобів, податковими накладними. Податкові накладні за зазначеними операціями складені та зареєстровані ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» в Єдиному реєстрі податкових накладних, що встановлено при проведенні перевірки. Реєстрація податкових накладних, які були підставою для формування податкового кредиту за зазначеними операціями, податковими органами не зупинялась. Вказані обставини підтверджуються первинною документацією бухгалтерської та фінансової звітності, складеної на виконання Договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020р. б/н з ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ». Доказів, які б підтверджували факт розірвання, визнання недійсним чи неукладеним вищезазначеного договору між Позивачем та ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ», та доказів нікчемності зазначеного договору, відсутності зв`язку укладеного договору з господарською діяльністю Позивача не існує.

Представник Позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

Аналізом фінансово-господарської діяльності ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» з ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» встановлено, що по операціям з постачання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів лише оформлялись окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірності формування сум податкового кредиту, наслідком чого є отримання по ланцюгу постачання від постачальників необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ.

ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» (Замовник) укладено з ТОВ "НОВАЦІЯ КОМ" (Виконавець) договір про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільних транспортних засобів чи їх складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем. Статтею 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено особливості договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.2. Договору перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього Договору. Це узгоджується з приписами п.8 розділу VII Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 р. за № 1609/26386, відповідно до якого Виконавець після виконання робіт надає замовнику, крім іншого, довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на колісний транспортний засіб, гарантійний талон. Всупереч п. 1.2. Договору, а також ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.8 розділу VII Правил у актах не вказано перелік матеріалів, що використовувались під час ремонту, та Виконавцем не надано довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на колісний транспортний засіб або наданих замовником, на надано гарантійний талон.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що укладені договори ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» з ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ» не опосередковувалися реальним виконанням операцій, які становлять його предмет.

На підставі викладеного, просили відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» у повному обсязі.

По справі вчинені такі процесуальні дії:

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79 КАС України, суд встановив таке.

У період з 26.04.2021 по 30.04.2021 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий місяць 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість. За результатами перевірки був складений Акт про результати перевірки № 916/12-32-07-02-15/41414609 від 12.05.2021 року, згідно висновків якого позивач зависив від`ємне значення з ПДВ за лютий 2021 року, що зараховується до складу наступного звітного (податкового) періоду, на суму 225 000 грн., на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 09 червня 2021 року № 1071/12320702, позивачу визначено зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 225 000,00 грн.

ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» (Замовник) укладений з ТОВ "НОВАЦІЯ КОМ" (Виконавець) договір про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільних транспортних засобів чи їх складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем. На підтвердження виконання послуг позивачем надані такі документи: - АКТ № 1 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу Замовника - Міні-навантажувача ICB-190HF держ.НОМЕР_4: від 20 листопада 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 231 000,00 гривень, у т.ч. ПДВ 38 500,00 грн. - АКТ № 2 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача VOLVO FM 460 № НОМЕР_1 від 23 листопада 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 198 000 гривень, у т.ч. ПДВ 33 000 грн. - АКТ № 3 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованої (вантажної) платформи SCANIA Р94 № НОМЕР_2 від 25 листопада 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням, придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 205 600,00 гривень, у т.ч. ПДВ 34 266,67 грн. - АКТ № 4 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача VOLVO FM 04 НОМЕР_5 від 27 листопада 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 215 400,00 гривень, у т.ч. ПДВ 35 900,00 гривень. 7 - AKT № 5 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача SCANIA R420 НОМЕР_6 від 03 грудня 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 123 200,00 гривень, у т.ч. ПДВ 20 533,33 гривні. - АКТ № 6 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача VOLVO FM 460 № НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 133 320,00 гривень., у т.ч. ПДВ 22 220,00 гривень. - АКТ № 7 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача VOLVO FM 450 НОМЕР_7 від 11 грудня 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 120 800,00 гривень, у т.ч. ПДВ 20 133,33 гривні. - АКТ № 8 прийому передачі виконаних робіт по ремонту транспортного засобу - спеціалізованого вантажного сідлового тягача VOLVO FM 450 № НОМЕР_3 від 14 грудня 2020 року. Загальна вартість виконаних робіт з' урахуванням придбаних та використаних матеріалів (запасних частин) становить: 122 680,00 гривень, у т.ч. ПДВ 20 446,67 гривень.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

З урахуванням предмету спору дослідженню підлягають господарські операції між позивачем з контрагентами, які зазначені в якості підстав для виникнення права на податковий кредит та визначення податкових зобов`язань.

Пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно статті 5 Податкового кодексу поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу (п.5.1.).

Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами (п.5.3.).

Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 16.1.2 та 16.1.3 п.16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків «зобов`язаний» вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп.16.1.2.), а також подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пп.16.1.3.).

Статтею 109 ПК України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно статті 110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 111.2. статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (п. 113.2. та 113.3. ст. 113 ПК України).

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Такі терміни, як «договір», «господарський договір» або «істотні умови господарського договору» не визначені Податковим кодексом України.

Як наслідок, в силу приписів п.5.3. ст. 5 Податкового кодексу України такий порядок повинен використовуватися у значенні, встановленому іншими законами, в даному випадку - Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України «Про автомобільний транспорт».

Статтею 179 Господарського кодексу України (далі також - ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 вказаної статті).

Статтею 180 Господарського кодексу України визначені істотні умови господарського договору.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 вказаної статті).

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг (ч. 4 вказаної статті).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (частина 7 вказаної статті).

Статтею 15 Господарського кодексу України передбачено, що у сфері господарювання застосовуються технічні регламенти, стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови.

Застосування стандартів, кодексів усталеної практики чи їх окремих положень є обов`язковим для:

- суб`єктів господарювання, якщо обов`язковість застосування стандартів чи кодексів усталеної практики установлено нормативно-правовими актами;

- учасників угоди (контракту) щодо розроблення, виготовлення чи постачання продукції, якщо в ній (ньому) є посилання на певні стандарти чи кодекси усталеної практики;

- виробника чи постачальника продукції, якщо він склав декларацію про відповідність продукції певним стандартам чи застосував позначення цих стандартів у її маркуванні.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів.

Так, згідно частини 1 вказаної статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України (далі - також ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Такі терміни, як «порядок обліку доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів» або «облік доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та зборів» не визначені Податковим кодексом України.

Як наслідок, в силу приписів п.5.3. ст. 5 Податкового кодексу України такий порядок повинен використовуватися у значенні, встановленому іншим законом, в даному випадку - Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 3 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

1. Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

2. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Відповідно до статті 4 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах:

обачність - застосування в бухгалтерському обліку методів оцінки, які повинні запобігати заниженню оцінки зобов`язань та витрат і завищенню оцінки активів і доходів підприємства;

повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;

превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до статті 8 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Відповідно до статті 9 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначені особливості договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу.

Так, договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є:

найменування та місце розташування сторін за цим договором;

перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання;

вартість робіт та порядок розрахунків;

перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу;

перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту, та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт.

Пунктом 8 розділу VII Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 р. за № 1609/26386, визначено, що Виконавець після виконання робіт надає замовнику, крім іншого, довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на колісний транспортний засіб, гарантійний талон.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом під час розгляду справи, податковий кредит позивача сформований по операціях з контрагентом ТОВ«НОВАЦІЯ КОМ».

Представником позивача була надана суду первинна документація, на підставі якої здійснювалася господарська діяльність за період, протягом якого сформовано податковий кредит.

Додаткових документів, окрім долучених до матеріалів справи, позивачем не надавалося та не повідомлялося про наявність інших додаткових первинних документів щодо господарської діяльності із зазначеними вище контрагентом.

В судовому засіданні встановлено, що між Позивачем та зазначеним контрагентом був укладений договір про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів.

Укладений договір не містив таких істотних умов як перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу, гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт.

Також позивачем в якості доказів на підтвердження ремонту транспортних засобів всупереч п. 1.2. Договору, а також ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», п.8 розділу VII Правил у актах не вказано та не надані до суду перелік матеріалів, що використовувались під час ремонту, не надано довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на колісний транспортний засіб або наданих замовником, на надано гарантійний талон.

Зазначене питання має значення, оскільки вказані умови є істотними при укладанні та виконанні договорів про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів.

Таким чином, надані відомості про ремонт транспортних засобів визнаються судом неналежними доказами по справі на підтвердження виконання саме договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н, укладеного між позивачем та ТОВ«НОВАЦІЯ КОМ».

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач в порушення вимог ст.15, ч. 4 ст. 180 ГК України, ст. ст. 626-629 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 8 розділу VII «Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів» та відповідних пунктів укладеного договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 неналежним чином оформлював результати технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів.

З урахуванням того, що в судовому засіданні позивачем не надано належних доказів технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів «саме за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н, укладеного між позивачем та ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ», в наявності підстави визнати неналежними доказами по справі податкові накладні, зазначені позивачем в якості підстави для формування податкового кредиту, оскільки вони складені на підставі не належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, та не відображають реальних господарських операцій з

вказаним виконавцем за зазначеним позивачем договором про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

З урахуванням встановлених та вище зазначених порушень з боку позивача суд дійшов висновку про те, що позивач порушив положення пп. 16.1.2 п.16.1. ст. 16 Податкового кодексу України стосовно свого обов`язку як платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

В даному випадку мала місце протиправна бездіяльність платника податків, що призвела до неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством (Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2014 р. за № 1609/26386), контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (порушення вимог ст. 15, ч. 4 ст. 180 ГК України, ст. ст. 626-629 ЦК України, пп. 16.1.2 п.16.1. ст. 16 ПК України, ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 8 розділу VII «Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів»).

Як наслідок, позивачем було вчинене податкове правопорушення, поняття якого визначене ст. 109 ПК України, що тягне за собою відповідальність відповідно до положень ст. 110 ПК України.

Відповідно до положень п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З урахуванням встановлених по справі обставин та допущених позивачем порушень та не доведення виконання ним обов`язкових умов згідно вказаного договору про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н по спірним правовідносинам відповідачем правильно встановлене порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, оскільки згідно наданих позивачем до перевірки документів неможливо у визначеному податковим та іншим законодавством порядку визначити договірну (контрактну) вартість послуг, які були надані за договором про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що дійсно за наявних та наданих до перевірки та до суду документів позивач відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням вимог, визначених іншим законодавством, не мав права визначати податковий кредит по спірним господарським операціям з контрагентом ТОВ «НОВАЦІЯ КОМ».

У зв`язку з вище зазначеним по вказаному договору від 10.11.2020 відсутні події, передбачені п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг та дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, що вказує на відсутність при даних обставинах права позивача як платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, оскільки в судовому засіданні позивачем не надано, а судом не виявлено доказів списання коштів саме за послуги, зазначені в наданому позивачем договорі про технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 10.11.2020 №б/н, та встановлено, що позивач склав документи на отримання послуг (обслуговування та ремонт транспортних засобів), без дотримання обов`язкових умов, визначених в цьому договорі та передбачених діючим законодавством.

Однак при цьому судом встановлена наявність у позивача документів на підтвердження отримання ним послуг з обслуговування та ремонту транспортних засобів, на отримання яких він надав бухгалтерські документи, які не відображають повної інформації фактичного отримання послуг саме відповідно до договору від 10.11.2020 №б/н. Ці факти вказують на наявність того, що відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у позивача мали місце господарські операції як дії, які потягли за собою зміни в структурі активів. При цьому в порушення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем не зазначено та не надано належним чином складених первинних документів, які б фіксували факти здійснення цих господарських операцій відповідно до договору, який зазначив сам позивач як підставу для отримання таких послуг. Факт отримання послуг з обслуговування та ремонту транспортних засобів без належних підтверджуючих бухгалтерських документів щодо їх отримання конкретним виконавцем вказує на порушення ведення бухгалтерського обліку посадовими особами позивача, а не на фактичне виконання зазначеного договору з обслуговування та ремонту транспортних засобів.

При цьому судом встановлено, що відповідач в Акті перевірки невірно до наявних фактичних обставин зробив висновки про відсутність операцій з надання послуг. Згідно наданих матеріалів встановлено неналежне оформлення бухгалтерських документів стосовно процедури отримання послуг. Ці факти вказують на передчасність висновку податкового органу щодо нездійснення операцій з надання послуг за відповідним договором. Однак, станом на момент перевірки відповідно до наданих податківцям документів, зміст та повнота яких була перевірена в ході судового розгляду справи, позивач внаслідок неналежного дотримання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині повного відображення необхідних відомостей в первинних документах дійсно не мав права на підставі наданого ним договору з обслуговування та ремонту транспортних засобів на складання податкових накладних та використовувати їх як підстави для формування податкового кредиту.

Посилання позивача як на підставу для задоволення позовних вимог на судову практику Верховного Суду, є незмістовним, оскільки по даній адміністративній справі судом досліджується безпосередньо первинна документація, яка надана самим позивачем, а не факти реальності/нереальності здійснення господарських операцій.

Посилання позивача як на підставу для задоволення заявлених вимог на закриття Сєвєродонецьким міським судом Луганської області справи про адміністративне правопорушення відносно керівника ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» ОСОБА_1 є незмістовним, оскільки єдиною підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення стала відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів (витяг з наказу, витяг з посадової інструкції директора) про те, що ОСОБА_1 є особою, відповідальною за ведення податкового обліку у ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» на час інкримінованого адміністративного правопорушення. Тобто, суд вказав на неможливість встановити суб`єкта адміністративного правопорушення. При цьому, судом не надавалась оцінка порушенню податкового обліку ТОВ «ІНТЕРТРАНС К» та не спростовано завищення платником податків від`ємного значення сум ПДВ. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 у справі № 816/571/17 висновки іншого суду щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку та не звільняє від процесуального обов`язку офіційного з`ясування всіх обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 813/7398/14. Також вважають, що КУпАП та Податковим кодексом України встановлені два різні види юридичної відповідальності, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова відповідальність - до суб`єктів господарювання, адміністративна відповідальність - до посадових осіб підприємств-виробників, імпортерів і продавців цих товарів. З огляду на це, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності особи за вчинення правопорушення, передбаченого КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, не виключає підстави для притягнення особи як суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.

Саме на підставі документів, які надані безпосередньо позивачем по даній адміністративній справі, судом зроблений висновок, що позивачем порушені обов`язки, визначені пп. 16.1.2 п.16.1. ст. 16 ПК України, та вчинене податкове правопорушення, поняття якого визначене ст. 109 ПК України, що тягне за собою відповідальність відповідно до положень ст. 110 ПК України.

Саме на підставі наданих позивачем документів судом зроблений висновок про відсутність подій, визначених п. 198.2 та 198.3 ст. 198 ПК України, для визначення податкового кредиту на підставі укладеного позивачем договору з обслуговування та ремонту транспортних засобів.

Вказані вище обставини, встановлені в ході розгляду справи, вказують на правомірність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та відсутність підстав для його скасування.

У зв`язку із відмовою у задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс К» (шосе Будівельників, буд. 7, кв. 4, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400) до Головного управління ДПС у Луганській області (вул. Енергетиків, буд. 72, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93401) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 червня 2021 року № 1071/12320702, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтертранс К» на підставі акту перевірки від 12 травня 2021 року № 916/12-32-07-02-15/41414609 визначено зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 225 000,00 грн - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано у повному обсязі 27 травня 2022 року.

Суддя С.В. Борзаниця