Справа № 160/20321/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України в особі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
27.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність МВС України щодо не врахування вислуги років, згідно законодавства ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» направити до Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області належні матеріали відносно ОСОБА_1 з встановленням вислуги років - 28 років 9 місяців 18 днів, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.06.1980 року по 25.12.1998 року 18 років 6 місяців 22 дні. При звільнені на пенсії, позивачу визначалась сума пенсії від грошового забезпечення, яке позивач отримував на час звільнення, з урахуванням сум посадового окладу, окладу за звання, надбавку за вислугу років та інших складових, які призначались згідно з законодавством, що діяло на час обчислення пенсії. При перерахунку пенсії позивача у 2018 році на підставі постанови КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 року і яка передбачає врахування вислуги років. Позивачу не було враховано службу на пільгових умовах, що передбачене постановою КМУ №393 від 17.07.1992 року, якою визначене, що служба у підрозділах карного розшуку враховується місяць за півтора місяця. Цей розрахунок вислуги років, після прийняття змін до постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року, які діяли у редакціях постанови до 27.07.2011 року, передбачає перерахунок вислуги років на пільгових умовах за весь час моєї служби у підрозділах гарного розшуку до вищевказаної дати. Весь строк служби позивач проходив до змін постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року, які діяли у редакціях постанови до 27.07.2011 року, тобто увесь час служби позивача в органах внутрішніх справ повинен враховуватись як 27 років 9 місяців 22 дні. Також, до вислуги років зараховується служба в Радянській Армії, згідно п.1 постанови КМУ №393 від 17.07.1992, що також долічується до вислуги років, а це 2 роки служби з 15.05.1975 року по 11.05.1977 року, що у сумі дає 28 років 9 місяців 18 днів. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування вислуги років, згідно законодавства, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
28.10.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
19.01.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк для виконання вимог ухвали від 28.10.2021 року та витребувано додаткові докази по справі.
09.03.2022 року від Міністерства внутрішніх справ України в особі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що будь-які документи про призначення пенсії до відповідача-1 не надавались, пенсійна справа позивача була передана ліквідаційною комісією до пенсійного фонду.
25.03.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про заміну сторони по справі, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
27.04.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про зупинення провадження у справі.
09.05.2022 року від Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення (25.12.1998 року) у календарному обчисленні складала - 20 років 06 місяців 1 днів. Щодо зарахування ОСОБА_1 часу проходження служби у підрозділі карного розшуку, період якого складає з 15.04.1983 року по 25.12.1998 року, на пільгових умовах вказано, що позивач був звільнений 25.12.1998 року, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року №1497 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зарахування ОСОБА_1 пільгової вислуги на посадах у підрозділах карного розшуку. Крім того, нормами постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 №1497 непередбачено, що даний нормативно-правовий акт поширює свою дію в часі на правовідносини, які існували до його прийняття. Таким чином, ліквідаційна комісія ГУМВС діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, вважаємо позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними. З огляду на вказане відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
25.05.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що позивачу повинна зараховуватись вислуга 28 років 9 місяців 18 днів, відповідно до постанови КМУ №393 від 17.07.1992 року, яка діяла відносно врахування служби у підрозділах кримінальної міліції до 27.07.2011 року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином повідомлене про розгляд даної справи будь-яких клопотань, пояснень чи відзиву на позовну заяву до суду не надано, про причини такого неподання суд не повідомлено.
Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах:
- з 18.05.1975 року по 11.05.1977 року - курсант, рядовий військової частини НОМЕР_1 , авіаційний механік військової частини НОМЕР_2 ;
- з 04.06.1980 року по 10.06.1982 року - міліціонер 6 моторизованого взводу окремого батальйону патрульно-постової служби міліції Управління внутрішніх справ м. Дніпропетровська (наказ УВС міста від 05.06.1980 № 26 о/с);
- з 10.06.1982 року по 15.04.1983 року - міліціонер 6 роти полку патрульно-постової служби міліції Управління внутрішніх справ Дніпропетровського міськвиконкому (наказ УВС міста від 10.06.1982 № 010);
- з 15.04.1983 року по 01.03.1985 року - молодший інспектор карного розшуку відділу внутрішніх справ Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська (наказ УВС міста від 15.04.1983 № 26 о/с);
- з 01.03.1985 року по 01.04.1990 року - молодший інспектор карного розшуку відділу внутрішніх справ Кіровського райвиконкому м. Дніпропетровська (наказ УВС міста від 19.02.1985 №63 о/с);
- з 01.04.1990 року по 01.09.1991 року - молодший інспектор карного розшуку оперативно-пошукового відділення відділу карного розшуку Управління внутрішніх справ м. Дніпропетровська (наказ УВС міста від 07.04.1990 № 10 о/с);
- з 01.09.1991 року по 28.06.1998 року - молодший інспектор карного розшуку відділення по боротьбі з кишеньковими крадіжками оперативно-пошукового відділу при Управлінні внутрішніх справ м. Дніпропетровська (наказ УВС міста від 06.09.1991 № 34 о/с);
- з 28.06.1998 року по 25.12.1998 року - помічник оперуповноваженого відділення по боротьбі з кишеньковими крадіжками оперативно-пошукового відділу карного розшуку Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області (наказ ДМУ У МВС України в Дніпропетровській області від 26.07.1998 № 38 о/с).
Згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 звільнений у запас Збройних Сил за ст. 63 «б» (через хворобу), з 25 грудня 1998 року (наказ Дніпропетровського міського управління Управління МВС України в Дніпропетровській області від 25.12.1998 № 83 о/с). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає - 20 років 06 місяців 14 днів.
Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо не врахування вислуги років, згідно законодавства, а саме - 28 років 9 місяців 18 днів протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 та від 13.03.2012 № 6-рп/2012 висловив позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Отже, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.
З урахуванням наведеного, право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження служби в спеціальних підрозділах органів внутрішніх справ визначається за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.
Абзацом 3 п. 1 Порядку №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Згідно з абз. 9 підпункту «в» п. 3 Порядку № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ з охорони дипломатичних і консульських представництв іноземних держав, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 № 1497 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р, № 393підпункт «в» пункту 3 Постанови № 393 доповнено абзацом такого змісту: «час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ» зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 Постанови № 393 з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.
Пунктом 2 наказу МВС №361 установлено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується працівникам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року № 1497 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», при цьому таким працівникам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.
Відповідно до зазначеного Переліку, затвердженого наказом МВС № 361, до посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця віднесено посади, зокрема, оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 р. № 780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» установлено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.
Постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року № 3720-ХІІ затверджено Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України (далі ~ Постанова № 3720).
Згідно з підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 Постанови №3720 стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до ст.171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених правових норм у поєднанні з положеннями Порядку №393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.
Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком №393.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а. Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Таким чином, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно з статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав про визнання протиправної бездіяльності відповідача-2 щодо незарахування пільгової вислуги років позивача до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції та зобов`язання здійснити відповідний перерахунок, що на переконання суду, у даних спірних відносинах буде належним способом захисту порушених прав позивача.
При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належні матеріали відносно ОСОБА_1 з встановленням вислуги років - 28 років 9 місяців 18 днів, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393, оскільки такі є передчасними.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача із вимогами щодо оформлення та направлення до органів Пенсійного фонду України документів для перерахунку пенсії за вислугу років та відповідно, відповідачем у цьому не відмовлялось.
Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів; право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.
Таким чином, неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №5576 від 26.10.2021 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, а оскаржувана бездіяльність допущена саме - Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Дніпропетровській області частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 454,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 пільгової вислуги років позивача до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.
Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 пільгову вислугу років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв