Справа № 380/15158/21
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу -

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Львівській області (далі - позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх. № 98694 від 28.12.2021) просить стягнути з відповідача до бюджету податковий борг в розмірі 33777,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач має податковий борг перед бюджетом, який складається із податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування у сумі 33777,00 грн. Зазначив, що вказана сума податкового боргу виникла на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи від 26.06.2020. Стверджує, що на даний час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу, відтак позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відповідних сум.

З метою з`ясування інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача суддя звернулася до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи із запитом від № 380/15158/21/46801/21 від 10.09.2021.

На адресу суду надійшла відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області (вх. № 74092 від 12.10.2021), згідно з якою адреса, зазначена у позовній заяві як зареєстроване місце проживання відповідача, відповідає адресі, вказаній відділом.

Ухвалою суду від 18.10.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 88723 від 30.11.2021) у якому проти позову заперечив. Вказав, що у грудні 2020 працівником Головного управління ДПС у Львівській області повідомлено відповідача про проблеми із зарахуванням сплачених ОСОБА_1 бюджетних платежів. Відповідач звернувся у відділ по роботі із платниками податків Головного управління ДПС у Львівській області, де йому запропоновано подати заяву та повторно подати податкову декларацію. Повідомив, що такі документи він подав, суми заборгованості оплатив, відтак просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 36980 від 26.05.2022) у яких вказав, що 11.09.2020 та 29.09.2020 позивачем сплачено 17000,00 грн та 16777,00 грн відповідно, при цьому подано податкову декларацію про майновий стан і доходи від 15.12.2020 у розмірі 33777,00 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування, що підтверджується відповідною випискою.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідач - фізична особа ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про податкову заборгованість № 9754/5/13-01-13-03 від 17.08.2021, виданою Головним управлінням ДПС у Львівській області станом на 12.08.2021 ОСОБА_1 має податковий борг перед бюджетом в сумі 43910,10 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла на підставі податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування у сумі 33777,00 грн та військового збору у розмірі 10133,10 грн згідно з поданою відповідачем декларацією про майновий стан і доходи від 26.06.2020.

На виконання ст. 59 Податкового кодексу України позивач направляв на адресу відповідача податкову вимогу № 43824-13 від 17.11.2020 на суму 43910,10, проте вказана вимога залишена без виконання, податковий борг відповідачем не погашено, що зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.

Як слідує, з інтегрованої картки платника податків за податковим номером , 10.12.2021 відповідачем сплачено суму військового збору у розмірі 10133,10 грн. Відтак предметом розгляду у межах цієї справи є сплата відповідачем податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування у розмірі 33777,00 грн.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах встановлених законом. Норми встановлені та закріплені Конституцією України є нормами прямої дії виходячи з того, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні встановлено і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визначаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів.

Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених вказаним Кодексом та законами з питань митної справи і подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Приписами п. 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу повинен подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 ст. 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

На виконання вказаних положень ПК України Головним управлінням ДФС у Львівській області складено податкову вимогу форми «Ф» № 43824-13 від 17.11.2020 на суму 43910,10 грн та скеровано таку на адресу відповідача. Однак, конверт із зазначеною вимогою повернувся на адресу податкового органу 19.01.2021 без відмітки поштового органу про отримання податкової вимоги.

При цьому сторонами у справі доказів оскарження та скасування зазначеної податкової вимоги у встановленому законом порядку не надано.

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи відповідачем виписки по окремим операціям готівкою в ТСО та відділенні АТ «Приватбанк» № SRDUS6F6IPM67DEF від 18.11.2021 слідує, що ОСОБА_1 11.09.2020 та 29.09.2020 сплатив відповідно 17000,00 грн та 16777,00 грн податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідачем подано заяву від 15.12.2020 до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій ОСОБА_1 просив прийняти податкову декларацію.

У матеріалах справи наявні докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості в сумі 33777,00 грн.

Так, згідно з випискою по окремим операціям готівкою в ТСО та відділенні банку за період: 10.09.2020 29.09.2020 № SRDUS6A6IPM67DEF від 18.11.2021, відповідач 10.09.2021 сплатив за призначенням платежу «*; 101; НОМЕР_1 ; 11011001 Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного деклар : ОСОБА_2 » 10133,10 грн за такими реквізитами: Банк одержувача: Казначейство України; одержувач: УКуСихів.р м. Льв./Сихівський/11011001; р/р одержувача: № UA 0013008; код отримувача: 38007636, МФО одержувача: 899988.

Також, як слідує з вказаної виписки, відповідач 11.09.2021 сплатив за призначенням платежу «*; 101; НОМЕР_1 ; 11010500 Податок на доходи фіз. осіб, що сплачується фіз.особами за рез. річн, декларування; ОСОБА_2 » 17000,00 грн за такими реквізитами: Банк одержувача: Казначейство України; одержувач: УКуСихів.р м. Льв./Сихівський/11010500; р/р одержувача: № UA 0013008; код отримувача: 38007636, МФО одержувача: 899988 та за призначенням платежу «*; 101; ; 11010500 Податок на доходи фіз. осіб, що сплачується фіз.особами за рез. річн, декларування; ОСОБА_2 » 16777,00 грн за цими ж реквізитами.

Суд зазначає, що аналогічну виписку надав позивач.

Так, ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України (далі БК України) передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (п. 231 ст. 2 БК України). Ведення єдиного казначейського рахунку здійснюється відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882, (у редакції наказу Державного казначейства України 30.11.2010 № 449).

Єдиний казначейський рахунок об`єднує кошти субрахунків, що відкриті в Державному казначействі України (центральний рівень), управлінням Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. На Єдиному казначейському рахунку, відкритому на балансі Державного казначейства України, відображаються операції про рух коштів на рахунках, що відкриті в Державному казначействі України та головних управліннях Державного казначейства України.

Функціонування єдиного казначейського рахунку забезпечує: можливість швидкої мобілізації коштів, які протягом дня надходять на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, та використання їх для проведення бюджетних видатків і здійснення інших операцій, що не суперечать законодавству України; надання інформації органам законодавчої та виконавчої влади за здійсненими на єдиному казначейському рахунку операціями; оптимальні можливості для прийняття представниками законодавчої та виконавчої влади оперативних рішень щодо забезпечення ефективного використання коштів бюджетів.

Відповідно до положень ч. 5 ст.45 БК України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

У ч. 5 ст. 78 БК України також встановлено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою вказаної статті.

Судом встановлено, що позивачем здійснено оплату податку на доходи фізичних осіб за 2019 рік відповідно до даних виписки № SRDUS6A6IPM67DEF від 18.11.2021 у строки, визначені абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України. Призначення платежу - «*; 101; НОМЕР_1 ; 11010500 Податок на доходи фіз. осіб, що сплачується фіз.особами за рез. річн, декларування; ОСОБА_2 ». Суд звертає увагу, що у призначенні платежу вказано 11010500, що є кодом класифікації доходу бюджету - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

З позиції суду, платник податків сплатив до бюджету суму податкового зобов`язання. Тому дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для повторного стягнення суми податкового зобов`язання.

Позиція суду у цій справі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.06.2015 у справі № 21-377а15 та від 02.12.2015 у справі № 826/6059/13-а.

Крім того, судом встановлено, що відповідач подав контролюючому органу заяву від 15.12.2020 у якій просив податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік прийняти, статус історія подання у зв`язку з поданою ним декларацією в Сихівську ДПІ. Також ОСОБА_1 повторно подав податкову декларацію за 2019 рік.

Під час розгляду справи відповідач, на думку суду, надав докази виконання податкових зобов`язань по податкових деклараціях, чим спростував доводи позивача.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 256, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Головного управління ДПС у Львівській області (79026 м. Львів вул. Стрийська 35; код ЄДРПОУ ВП 43968090) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур