Справа № 320/10068/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Київ справа №320/10068/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в и р і ш и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі також Позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі також Відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, прийняте за заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.06.2021 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ ХХІІ "Роботи з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань і берилієм", підрозділ 1. Роботи на підприємствах, в установах і організаціях), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, з 11 квітня 2021 року на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до стажу роботи по Списку №1 період роботи з 17 березня 2009 року по 11 квітня 2021 року на посаді "завідувача наукового сектору рентгенографічних досліджень" в Національному науково-дослідному реставраційному центрі України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 позовна заява була залишена без руху з наданням строку та визначенням шляху усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 було задоволено клопотання представника Відповідача та зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачка зазначила, що оскаржувана відмова Відповідача є протиправною та порушує її право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, тож у силу своєї протиправності підлягає скасуванню.

Представник Відповідача подав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що прийняте Відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки, по-перше, Позивачка на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 не досягла 50-річного віку, передбаченого статтею 114 Закону №1058; по-друге, у довідці від 17.03.2021 №184/17/01-14/2021 допущені неточності щодо періодів роботи Позивачки на посадах за Списком №1, тож не набула право на вказану пенсію.

Розглянувши позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала з 01.12.1997 по 01.01.2006 у Національному науково-дослідному реставраційному центрі України на посадах: техніка 2 категорії сектору фізичних досліджень, молодшого наукового співробітника сектору оптико-фізичних досліджень; з 01.01.2006 по 16.03.2009 в Державній установі НАН України "Музей народної архітектури та побуду України" на посадах: мистецтвознавця ІІ категорії, наукового співробітника відділу експозиції та просвіти, наукового співробітника науково-дослідного відділу "Південь України" "Українське село 60-70-х років"; з 17.03.2009 по 05.05.2010 працювала на посаді старшого наукового співробітника наукового сектору рентгенографічних досліджень (наукового сектору рентгенографічних досліджень та дозиметрії) Національного науково-дослідного реставраційного центру України; з 05.05.2010 була переведена на посаду завідувача сектору рентгенографічних досліджень Національного науково-дослідного реставраційного центру України; з 24.06.2010 допущена до роботи із джерелами іонізуючого випромінювання, покладено обов`язки по виконанню рентгенографічних робіт творів мистецтва в рентгенівській лабораторії (атестована на право виконання таких робіт, віднесена до персоналу категорії "А" та має допуск до робіт з рентгенівськими апаратами (джерелами іонізуючого випромінювання) (том 1 а.с. 18, 21-29, 33).

Довідкою від 17.03.2021 №184/17/01-14/2021, виданою Національним науково-дослідним реставраційним центром України, зокрема підтверджено, що Позивачка з 17.03.2009 працює в Національному науково-дослідному реставраційному центрі України. Пільговий стаж Позивачки з 17.03.2009 у науковому секторі рентгенографічних досліджень та дозиметрії становить 10 років 08 місяців 24 дні. Працюючи на посадах старшого наукового співробітника наукового та завідувача наукового сектору рентгенографічних досліджень та дозиметрії, повний робочий день перебувала під впливом особливо шкідливих факторів виробничого середовища (іонізуюче випромінювання, наведена активність, виконання радіаційно небезпечних робіт), отримувала доплату за шкідливі умови праці згідно чинного законодавства та мала скорочений робочий день (36 годин на тиждень), користувалась щорічною додатковою відпусткою. Зазначені умови праці згідно оцінки шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища за результатами атестації робочих місць, мають пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 розділ ХХІІ "Роботи з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань і берилієм", підрозділ 1. Роботи на підприємствах, в установах і організаціях (том 1 а.с. 31-32).

Також довідкою від 17.03.2021 №184/17/01-14/2021 підтверджено, що 01.12.2010, 01.06.2011, 21.12.2018, проведена атестація робочих місць наукового сектору рентгенографічних досліджень та дозиметрії віднесених до Списку №1, які мають право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах (том 1 а.с.34-35, 37-38, 42-43).

ГУ ПФУ в м. Києві складено акт за результатами проведення перевірки щодо достовірності документів на підтвердження пільгового трудового стажу, наданих для обчислення (перерахунку) пенсії Позивачці від 21.05.2021 №1256-2 (за період з 17.03.2009 по 17.03.2021), яким зафіксовано, що дані зазначені у довідці від 17.03.2021 №184/17/01-14/2021 відповідають даним первинних документів, які зберігаються належним чином в архіві підприємства в книгах прошитих, пронумерованих. При цьому, рекомендовано підприємству надати нову довідку, що відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (том 1 а.с.51-54).

Позивачка звернулась 29.06.2021 до Відповідача із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії Позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пільговий стаж згідно наданої пільгової довідки не зараховано, оскільки у довідці допущені неточності щодо періодів роботи. В переліку документів відсутні накази про результати атестації робочих місць. Згідно з частиною другою статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 мають жінки 1976 року народження у 50 років (том 1 а.с.20).

Не погоджуючись з таким рішенням Відповідача, Позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами статі 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, відповідно до Конституції України, право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України гарантує Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ.

Відповідно до частини першої статті 1 зазначеного закону, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 6, статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

За приписами пункту а) частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ, у редакції до 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за - списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, були внесені зміни у наведену норму та збільшено віковий ценз набуття права на пенсію на пільгових умовах для жінок із 45 років до 50 років із одночасним запровадженням поетапного збільшення вікового цензу, у тому числі, жінки, дати народження з жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію у 50 років.

Водночас, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі також Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 5 Закону №1058-IV).

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом (частина перша статті 7 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV, пенсія за віком є різновидом пенсійних виплат в солідарній системі.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, у його первинній редакції від 09.07.2003, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, окрім іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, Закон №1058-IV у питаннях пенсійного забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 відсилав до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ Закон №1058-IV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", у том числі статтею 114, відповідно частин першої, другої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Таким чином, починаючи з жовтня 2017 року призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 здійснювалось на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, які містили ідентичні вимоги та положення.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (справа №1-5/2018 (746/15)), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03. 2015 №213-VIII.

Конституційний Суд України вирішив, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIIв редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, проте які, з урахуванням зазначеного рішення, містять різні вимоги щодо вікового цензу, а саме: Закон №1788-XIІ встановлює, зокрема, за списком №1, для жінок досягнення 45 років, у той час, як Закон №1058-IV досягнення 50-річного віку.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Законів №1788-XIІ та №1058-IV в частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 дійшов висновку, що ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Отже у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, ЄСПЛ напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що, якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonableexpectations) та принцип правової визначеності (legalcertainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (PineValleyDevelopmentsLtdandOthers v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. theUnitedKingdom, №10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права.

Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. theRomania, заява №28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (MetropolitanChurchofBessarabiaandOthers v. theMoldova, заява №45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України, Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІзурахуванням Рішення КСУ №1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ).

Таким чином, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Позивачка на момент звернення до Відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, досягла 45-річного віку, мала страховий стаж 25 року 04 місяці 21 дня, стаж на роботах за списком №1 - 10 років 08 місяців 24 дні, атестація робочого місцяпроведена01.12.2010, 01.06.2011, 21.12.2018, тож виходячи з наведених норм, мала право на призначення пенсії віком на пільгових умовах за списком №1.

Разом з тим, суд критично сприймає доводи Відповідача, наведені у спірному рішенні та відзиві на позов, оскільки вони спростовані вищенаведеними нормами та висновками суду.

У свою чергу, доводи Відповідача щодо не зарахування пільгового стажу, оскільки у довідці допущені неточності щодо періодів роботи, а також відсутні наказів про результати атестації робочих місць, суд до уваги не приймає, оскільки вони не відповідають дійсності та спростовуються доказами у справі (зокрема, трудовою книжкою Позивачки, довідкою від 17.03.2021 №184/17/01-14/2021, актом за результатами проведення перевірки щодо достовірності документів на підтвердження пільгового трудового стажу, наданих для обчислення (перерахунку) пенсії від 21.05.2021 №1256-2, протоколами засідання атестаційної комісії з визначення умов праці від 01.12.2010, від 01.06.2011, наказами Національного науково-дослідного реставраційного центру України). Натомість, Відповідачем не наведено, які саме неточності щодо періодів роботи містить довідка.

Водночас, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Також у вказаній постанові встановлено, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону N 1788-XII "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера. У зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII.Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведені норми та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення Відповідача, яким Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та, відповідно, про наявність підставі для його скасування в силу встановленої протиправності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що Відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування. Натомість, Позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені нею доводи не спростовані Відповідачем.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як випливає з матеріалів справи, при зверненні до суду Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн, що підтверджується фіскальними чеками від 27.07.2021 та від 01.09.2021, тож зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню Позивачці за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, прийняте за заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.06.2021 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (розділ ХХІІ "Роботи з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань і берилієм", підрозділ 1. Роботи на підприємствах, в установах і організаціях), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, з 11 квітня 2021 року на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до стажу роботи по Списку №1 період роботи з 17 березня 2009 року по 11 квітня 2021 року на посаді "завідувача наукового сектору рентгенографічних досліджень" в Національному науково-дослідному реставраційному центрі України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.