Справа № 420/27053/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85, м. Одеса, 65011, ), за участю третьої особи - Одеської міської ради (пл.. Думська, 1, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, за участю третьої особи - Одеської міської ради, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ), які полягають у відмові надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 гектара за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.10.2021р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 гектара за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду;

визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ), які полягають у наданні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недостовірної інформації викладеної у листі від 15.11.2021р. №01-26/1435,1435/2 щодо направлення запиту до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради;

стягнути з Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 12.10.2021р. за №01-26/1127,1340 отримав від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради листа за текстом якого йдеться, що земельна ділянка за адресом АДРЕСА_2 знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. У зв`язку з чим ОСОБА_1 , бажаючи отримати у власність безоплатно дану земельну ділянку, 21.10.2021 року звернувся із клопотанням в порядку ст. 118 Земельного кодексу України до Одеської міської ради із проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо даної земельної ділянки.

Проте, 15.11.2021р. позивач від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради отримав відповідь за №01-26/1435,1435/2, за текстом якої йдеться, що Департамент направив запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів України. Після отримання інформації Департаментом земельних ресурсів буде підготовлено відповідний проект Рішення.

07.12.2021р. за №01-13/Л-427/о позивач у відповідь на звернення від 22.11.2021 року отримав від Департаменту архітектури Одеської міської ради лист, за текстом якого йдеться, що до Департаменту архітектури запит від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради не надходив.

Вважаючи, що листом від 15.11.2021 року Департамент земельних ресурсів Одеської області надав недостовірну інформацію, вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду для їх оскарження.

Крім того, позивач у позові зазначив, що своїми діями, які полягають у штучному створені перешкод шляхом надання недостовірної інформації з метою затягування земельного питання, відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, розмір якої останній оцінює у 10 тис. гривень, оскільки недостовірна інформація була надана саме навмисно чітко розуміючи, що відповідач ніякого запиту до Департаменту архітектури не надсилав i не планував надсилати. Окрім цього листом від 15.11.2021р. відповідач надав хибні надії сподіватись, що клопотання позивача буде розглянуто в майбутньому. Як зазначив позивач, тривала боротьба на захист своїх прав його виснажує та викликає психічне напруження, що також викликане дискримінацією під час розгляду клопотання позивача порівняно з іншими клопотаннями, які належно вирішувались.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.01.2022 року ухвала суду від 04.01.2022 р. разом із сканкопією адміністративного позову з додатками була направлена на електронні адреси відповідача - та третьої особи - , що зазначені у позові, а також відповідають даним з офіційного сайту Одеської міської ради та бланкам юридичних осіб, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач та третя особа належним чином та своєчасно повідомлялись про встановлений ухвалою суду від 04.01.2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову, проте станом на момент розгляду справи ані відзив на адміністративний позов, ані пояснення до суду не надходили. Строк на подачу відзиву сплив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 12.10.2021 року за №01-26/1127,1340 Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради у відповідь на звернення щодо земельної ділянки, що розташована на АДРЕСА_4 повідомлено ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

21.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 гектара, за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 . Відповідь просив надати на його адресу: АДРЕСА_1 , у встановлений законом термiн та окремо на електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_2.

До клопотання позивачем було додано копію паспорта ОСОБА_1 , а також графічні матеріали на бажану земельну та копію листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради.

Листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 15.11.2021р. за за №01-26/1435,1435/2 було повідомлено позивача, що Департаментом направлено запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів України, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та плану зонування території (зонінгу) м. Одеси. Після отримання інформації, Департаментом буде підготовлено відповідний проект рішення, подальше погодження якого буде здійснюватися відповідно до Регламенту Одеської міської ради. Остаточне рішення приймається Одеською міською радою в межах її повноважень.

Вважаючи, що Департамент земельних ресурсів вирішим зайнятись тяганиною метою створення штучних перешкод на шляху реалізації передбаченого земельним законодавством права на отримання у власність даної земельної ділянки, позивач 22.11.2021р. звернувся до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради із заявою, якою просив надати інформацію, чи дійсно Департамент земельних ресурсів звертався до Департаменту архітектури із вищевказаним запитом.

Листом від 07.12.2021р. за №01-13/Л-427/о Департамент архітектури Одеської міської ради була надана відповідь позивачу, що до Департаменту архітектури запит від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради не надходив.

Оцінюючи лист Департаменту земельних ресурсів від 15.11.2021 року за №01-26/1435,1435/2 як надання недостовірної інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до ч.1-2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначає ст. 121 Земельного кодексу України. Зокрема, відповідно до п. «г» вказаної статті передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Як передбачено ч.6 та 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачені ст.122 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34, ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Відповідно до ч. 11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до статті 118 ЗК України відповідач під час розгляду заяви позивача повинен був перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову у наданні такого дозволу з наведенням відповідних мотивів.

При цьому, вирішення заяви повинно було відбуватись в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні селищної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Судом встановлено, що листом відповідача від 15.11.2021 року №01-26/1435,1435/2 позивача повідомлено, що його звернення від 21.10.2021 р. №36-Л-8002 ел та від 26.10.2021 р. № 36-Л-8002/2 стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розглянуто, направлено запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів України, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та плану зонування території (зонінгу) м. Одеси. Після отримання зазначеного запиту буде підготовлено відповідний проект рішення, подальше погодження якого буде здійснюватися відповідно до Регламенту Одеської міської ради.

Таким чином, відповідач здійснив розгляд клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,10 га. Проте, клопотання позивача про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не розглянута відповідачем належним чином, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи про відмову у наданні такого не прийнято.

Як зазначено вище, положення ч.7 ст.118 ЗК України встановлюють обов`язок розглянути вказане питання у місячний строк і дати дозвіл або мотивовану відмову.

Суд зазначає, що з часу вказаного розгляду заяви позивача (21.10.2021р.) та до часу прийняття рішення у даній справі, відповідачем не надано до суду доказів прийняття ним, за наслідками розгляду заяви позивача, жодного з рішень передбаченого ч.7 ст.118 ЗК України.

Таким чином суд вважає, що відповідачем порушено процедуру розгляду і прийняття рішень щодо відведення земельних ділянок у власність, оскільки за результатом розгляду заяви, відсутнє рішення, а лист відповідача відповідно до норм ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не є належним документом за результатами розгляду заяви позивача.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі ст. 9 КАС України та задовольнити першу вимогу позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради саме щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду клопотання позивача від 21.10.2021 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 га за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 .

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв`язку з тим, що заява позивача відповідачем не розглянута належним чином беручи до уваги допущену відповідачем бездіяльність, а також те, що вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарному засіданні міської ради, суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача що до зобов`язання Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.10.2021р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 гектара за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, які полягають у наданні ОСОБА_1 ) недостовірної інформації викладеної у листі від 15.11.2021р. №01-26/1435,1435/2 щодо направлення запиту до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради , суд повідомляє наступне.

Як зазначалось вище, відповідачем у відповідь на клопотання позивача від 21.10.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність листом від 15.11.2021р. №01-26/1435,1435/2 повідомлено ОСОБА_1 , що Департаментом земельних ресурсів направлено запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів України, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та плану зонування території (зонінгу) м. Одеси та після отримання зазначеного запиту буде підготовлено відповідний проект рішення.

Судом встановлено, що листом від 07.12.2021 року за №01-13/Л-427/о Департамент архітектури Одеської міської ради надав відповідь позивачу на звернення із запитом від 22.11.2021 року, що до Департаменту архітектури запит від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради на відповідність розташування земельної ділянки затвердженій містобудівній документації (замовник-гр. ОСОБА_1 , адреса - АДРЕСА_2 ) не надходив.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відзив на адміністративний позов не надано, жодних письмових пояснень до суду не надходило, а отже спростування доводів позивача щодо надання відповідачем недостовірної інформації з приводу направлення запиту Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради відсутні.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, які полягають у наданні ОСОБА_1 недостовірної інформації викладеної у листі від 15.11.2021р. №01-26/1435,1435/2 щодо направлення запиту до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради належать до задоволення.

З приводу позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної вимоги, позивач зазначає, що своїми діями, які полягають у штучному створені перешкод шляхом надання недостовірної інформації з метою затягування земельного питання, відповідач спричинив позивачу моральну шкоду. Як наслідок, тривала боротьба на захист своїх прав його виснажує та викликає психічне напруження, розчарування та незручності.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови №4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань бездіяльністю відповідача, що були предметом розгляду у даній справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, в задоволенні якої належить відмовити.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в порядку п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85, м. Одеса, 65011, ), за участю третьої особи - Одеської міської ради (пл.. Думська, 1, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ) щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.10.2021 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 га за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.10.2021р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,10 га за рахунок земель Одеської міської ради в межах м. Одеса, що розташована по АДРЕСА_2 з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправними дії Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (вул. Успенська, 83/85 м. Одеса, 65011, ), які полягають у наданні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недостовірної інформації викладеної у листі від 15.11.2021р. №01-26/1435,1435/2 щодо направлення запиту до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук