Справа № 340/4688/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/4688/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Казанчук Г.П. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ''ОЕЗ Градолія'' до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ТОВ ''ОЕЗ Градолія'', через свого представника - адвоката К.І. Харченка, звернулось до суду з позовною заявою, з урахуванням заяви від 20.08.2021 року (а.с.134-136 т.3) в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати, виписане Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області () податкове повідомлення-рішення від 15.07.2021 року №03 (форма ''В1'') повністю;

- визнати протиправним та скасувати, виписане Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області () податкове повідомлення-рішення від 15.07.2021 року №03 (форма ''Р'') повністю;

- визнати протиправним та скасувати, виписане Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області () податкове повідомлення-рішення від 20.04.2021 року №3 (форма ''В4''), у частині, що оскаржується, а саме в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636778,93 грн.

Представник позивача зазначає, що товариством було укладено зовнішньоекономічний контракт у межах якого було проведено вивезення за межі території України товару. Реальне вивезення товару відбулось не у грудні 2020 року, а у травні 2021 року, водночас дані обставини не свідчить про втрату операцією статусу експортної. Таким чином, факт завершення митного оформлення товару та його вивезення за межі території України спростовує висновки акта перевірки про необхідність оподаткування операції щодо продажу товару за загальними правилом із формування податкового зобов`язання за ставкою 20%. Представник позивача також вказав на те, що в розумінні положень податкового законодавства підтвердженням факту експорту товару є оформлена митна декларація, що засвідчує факт перетинання митного кордону України. Стосовно висновків про фіктивність господарських операцій з контрагентами стосовно придбання товару за наслідком чого сформовано податковий кредит представник позивача вказав, що господарські операції були реальними, які підтверджуються первинними документами.

Головне управління ДПС в Кіровоградській області (надалі відповідач) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що перша подія "відвантаження товару" відбулась за договором, який було в подальшому розірвано, а тому позивач не мав права на застосування нульової ставки згідно ст.195 ПКУ, оскільки встановлено факт постачання товарів на митній території України, що підлягає оподаткування згідно норм абз. "а" п.193.1 ст.193 ПК України. Також вказує, що господарські операції по яких визначено порушення формування податкового кредиту відбулось із суб`єктами господарювання, у яких були відсутні реальні можливості реалізувати товари, вказані у договорах (а.с.20-26 т.4).

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що порушення позивачем цивільно-правових зобов`язань не може бути підставою для оподаткування відповідної господарської операції за ставкою 20%, оскільки це не змінює того факту. Відповідач не обґрунтував яким чином наявність чи відсутність договору з митним брокером впливає на оподаткування господарської операції щодо поставки олії. Зважаючи на умови поставки, подальше транспортування товару, у тому числі укладення договору з морським перевізником не входило до кола обов`язків позивача. Більше того, ні умови контракту, ні вимоги чинного законодавства не покладають на позивача обов`язку щодо зберігання товару після його передачі покупцю (а.с.70-76 т.4).

Рух справи:

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року позовну заяву ТОВ ''ОЕЗ Градолія'' прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 15.04.2022 року у зв`язку із клопотаннями сторін стосовно подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження, судом прийнято усну ухвалу про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалами суду від 05.05.2022 року витребувані додаткові докази та письмові пояснення.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі наказу № 184-п від 12.02.2020 р. ГУ ДПС у Кіровоградській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість (а.с.42 т.1).

За результатами перевірки 18.03.2021 р. складено акт № 716/11-28-07-03/40200759 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЕЗ ГРАДОЛІЯ" (), щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість» ( надалі акт перевірки, а.с.43-73 т.1).

Згідно висновків акту перевірки, перевіркою встановлені такі порушення:

- вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст. 192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму від`ємної різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за грудень 2020 року та відповідно до завищення бюджетного відшкодування ПДВ за грудень 2020 року на суму 5000000 ,00 грн; та

- вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст. 192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями в результаті чого було завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу наступного періоду на суму 639872,00 грн.;

- вимог п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.192.1.1. п.192.1. ст. 192, п.194.1.ст.194, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.4 ст.200, п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого була занижена сума податкових зобов`язань ПДВ за грудень 2020 року в сумі 14344326,00 грн.

Позивач подав до відповідача заперечення за вих. № 05/117 на вищезазначений Акт перевірки (а.с.83-92 т.1).

За результатом розгляду вказаного заперечення, 19.04.2021 р. позивач отримав лист № 2239/6/11-28-07-03-18 від 14.04.2021 р. про те, що заперечення розглянуте і в подальшому будуть винесені податкові повідомлення рішення.

ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2021 року та з урахуванням рішення Державної податкової служби України від 12.07.2021 р. вих. № 15866/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги:

- від 15.07.2021 року №03 (форма ''Р''), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 14344326 грн. та штрафні (фінансові) санкції 3586082 грн. (надалі спірне рішення-1, а.с.37-38 т.1);

- від 15.07.2021 року №03 (форма ''В1''), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за грудень на 5000000 грн. та штрафні фінансові санкції 1250000 грн. (надалі спірне рішення-2, а.с.38-29 т.1);

- від 20 квітня 2021 року №3 (форма ''В4''), у частині, що оскаржується, а саме в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636778,93 грн. (надалі спірне рішення-3, а.с.40-41 т.1).

Отже правомірність та законність винесених податкових повідомлень-рішень є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Так, за результатом проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про те, що під час подання податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2020 рік позивачем було допущено порушення стосовно формування суми податкового зобов`язання та окремо порушення щодо формування суми податкового кредиту.

Згідно декларації з ПДВ за грудень 2020 рік позивачем у рядку 9 ''усього податкових зобов`язань'' податкової декларації з ПДВ за грудень 2020 рік задекларовано 24789591.

Відповідачем в акті перевірки вказано про те, що суми заниження суми податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2020 року в сумі 18023361,02 грн. по взаємовідносинам з компанією PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) та про заниження суми податкового зобов`язання у зв`язку із включенням розрахунків коригування на зменшення податкових зобов`язань №182 від 04.12.2020 року та №139 від 03.12.2020, зареєстрованих 05.01.2021 року на суму 3093,07 грн.

Позивач не заперечує проти висновків стосовно порушення на суму 3093,07 грн., тобто спору в частині даного порушення не має. При цьому суд вважає за необхідне зазначити про те, що у пункті 2 розділу ІІІ акту перевірки міститься арифметична помилка, оскільки зазначено про те, що завищення від`ємного значення, зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за грудень 2020 року в розмірі 3393,00 грн., натомість вірною є цифра 3093,07 грн. (з огляду на підсумок за двома розрахунками коригування на зменшення податкових зобов`язань) (а.с.51 т.1, що відповідає 10 аркушу акту перевірки).

Водночас позивач заперечує проти висновків податкового органу стосовно заниження суми податкового зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 18023361,02 грн.

Позивачем укладено контракт з PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) № SFO /OEP/2020-07 від 30.12.2020 (а.с.118-124 т.1), предметом якого є олія соняшникова нерафінована невиморожена, 1го гатунку (суміш пресової з екстракційною) із соняшнику врожаю 2020 року в кількості 2560 тон (а.с.118-124 т.1).

Згідно акту прийму-передачі до контракту № SFO /OEP/2020-07 від 30.12.2020 року продавець передав, а покупець прийняв товар у кількості 2560 тон на суму 3178200 доларів США (а.с.125 т.1).

Відповідач вважає, що датою виникнення ПДВ зобов`язань з поставки олії соняшникової на користь PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) є 31.12.2020 (дата відвантаження), натомість позивач вважає, що датою виникнення податкових зобов`язань за даним договором необхідно обраховувати з урахуванням особливостей зовнішньоекономічного контракту.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 996-XIV).

Стаття 1 Закону України № 996-XIV дає визначення термінам:

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Поряд з цим, згідно з абзацом другим пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари (підпункт 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Здійснивши аналіз наведених положень, суд дійшов висновку про те, що виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів не пов`язується з переходом права власності, натомість у разі експорту товарів, подією, з якою пов`язується виникнення податкових зобов`язань є дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства. Відтак доводи відповідача про перехід права власності на товар як підстава виникнення податкових зобов`язань з поставки такого товару є необґрунтованими та суперечать вимогам податкового законодавства.

Відповідно до пункту 193.1 статті 193 ПК України ставки податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах:

а) 20 відсотків;

б) 0 відсотків;

в) 7 відсотків;

г) 14 відсотків.

У підпункті 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України визначено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з:

195.1.1. вивезення товарів за межі митної території України:

а) у митному режимі експорту;

б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України;

в) у митному режимі безмитної торгівлі;

г) у митному режимі вільної митної зони.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Згідно з визначеннями, наведених у Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-XII (далі Закон України № 959-XII):

- експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб`єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Тобто, з метою оподаткування, наразі існує спір стосовно класифікації укладеного позивачем контракту з компанією PLIKABEL LIMITED чи то як загального/внутрішнього контракту чи зовнішньоекономічного контракту.

Суд встановив, що позивач є зареєстрованим суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності з 29.09.2016 року по 02.01.2022 року, що підтверджується Витягом із реєстру осіб, які здійснюються операції з товарами, обліковий номер UA9 (а.с.44-45 т.7).

Пунктом 1 вказаного договору визначено, що придбання товару відбувається з метою його наступного вивезення за межі митного кордону України.

Згідно з умовами вказаного контракту з компанією PLIKABEL LIMITED поставка товару повинна здійснюватись у період з 31.12.2020 по 05.01.2021.

Тобто, за суб`єктним та предметним складом вказаний договір відповідає змісту зовнішньоекономічного договору.

Актом прийому-передачі товару від 31.12.2020 позивач передав олію соняшникову, яка згідно у бухгалтерському обліку проведена такими проводками ДТ 3621 Кт 7012 на суму 3187200 (сума у валюті обліку становила 90116805,12 грн.), що підтверджується оботно-сальдовими відомостями до вказаних рахунках (а.с.61-73 т.7).

Незважаючи на це відповідач сформував висновок про те, позивач у грудні 2020 року провело реалізацію олії по контракту від 30.12.2020 на загальну суму 90116805,12 грн.

У зв`язку з тим, що за умовами договору від 30.12.2020 року доставка відбувається за правилами Інкотермс в редакції 2010 р. на умовах EXW Франко-склад ТОВ "ОЕЗ Градолія".

У зв`язку з цим, відповідач сформував висновок про те, що позивач не сформував податкові зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 18023361 грн (90116805,12 грн. х 20%) по реалізації олії соняшникової нерафінованої в повному обсязі.

Перевіряючи такий висновок на відповідність фактичним обставинам справи та вимогам податкового законодавства, суд зазначає таке.

Позивач зазначив, що товар не був вивезений за межі товариства, а був переміщений на картку обліку контрагента PLIKABEL LIMITED (ОАЕ), а в бухгалтерському обліку був переведений з Кт26 Дт 023 для зберігання на позабалансовий рахунок.

Суд вважає, що подальше коригування зовнішньоекономічного договору жодним чином не може вплинути на зміст господарської операція яка мала місце 31.12.2020 року, не може вливати на порядок формування податкового зобов`язання у грудні 2020 року.

Тобто, навіть, якщо згодитись на доводи податкового органу, у грудні 2020 року позивач не мав обов`язку на включення до податкового зобов`язання суму ПДВ за контрактом від 30.12.2020 року. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом перевірки було дотримання позивачем законодавства під час формування від`ємного значення ПДВ на суму більше 100000 грн. у грудні 2020 року, тобто лише одного податкового періоду грудень 2020.

Перевіряючи аргументи сторін стосовно вказаних обставин, суд зазначає таке.

Так, в акті перевірки містить посилання на угоду від 01.01.2021 про розірвання контракту з 02.01.2021.

При цьому, зазначимо, що вказані документи є недійсними, оскільки були підписані директором позивача без відповідних повноважень.

Так рішенням № 29-12-2020 єдиного учасника позивача від 29.12.2020 року (копія додається) уповноважено директора позивача продати компанії PLIKABEL LIMITED олію соняшникову нерафіновану невиморожену, 1 го ґатунку (суміш пресової з екстракційною) із соняшнику врожаю 2020 року у кількості 2560 тон +/- 5% за ціною 1245 дол. за 1 тонну, вид поставки ЕХW Франко Склад ТОВ "ОЕЗ ГРАДОЛІЯ", період поставки з 31 грудня 2020 року по 05 січня 2021 року. Вказаним рішенням не було уповноважено директора позивача на розірвання Контракту та підписання актів повернення товару.

У зв`язку з цим, рішенням № 06-01-2021 єдиного учасника позивача від 06.01.2021 року (копія додається) прийнято рішення про непогодження угоди від 01.01.2021 про розірвання Контракту та актів повернення від 01.01.2021 та від 05.01.2021 (копії додаються) до неї, оскільки такі документи були підписані директором Позивача без отримання попередньої згоди єдиного учасника (Загальних зборів учасників) Позивача, та визнано такими, що вчинені без необхідного обсягу повноважень, а отже недійсними в силу законодавства, і тому не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Також, вказаним Рішенням уповноважено директора Позивача укласти з компанією PLIKABEL LIMITED додаткову угоду до Контракту про визнання сторонами недійсності вказаних документів.

07 січня 2021 року між компанією PLIKABEL LIMITED та Позивачем було укладено додаткову угоду до Контракту (копія додається), згідно з якою сторони визнали, що додаткова угода від 01.01.2021 про розірвання Контракту та акти повернення від 01.01.2021 та від 05.01.2021, що складені до неї. вважаються недійсними, Контракт визнано нерозірваним, а товар таким, що не повертався Продавцю, а отже був та залишається власністю компанії PLIKABEL LIMITED.

Вказана додаткова угода до Контракту врегульовує відносини між позивачем та компанією PLIKABEL LIMITED до дати її підписання, а саме з 01.01.2021 з огляду на ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Рішенням № 13-01-2021 єдиного учасника позивача від 13.01.2021 р. (колія додаєтьcя) уповноважено директора позивача укласти із компанією PLIKABEL LIMITED додаткову угоду до Контракту, якою збільшити кількість товару до 3000 (три тисячі) метричних тонн +/- 2 %, встановити ціну 1620 дол. США за 1 тонну, змінити період поставки на такий: "з 15 березня 2021 року по З0 квітня 2021 року", змінити вид поставки на DАР Миколаїв, термінал ТОВ "Евері", вул. Громадянська, 117, м. Миколаїв, Україна.

Додатковою угодою № 1 від 14.01.2021 (копія додається) до Контракту сторони внесли вказані вище зміни щодо умов поставки товару, зокрема:

· Збільшили обсяг товару, який має бути поставлено, що у свою чергу призвело до збільшення строку поставки (з 15.03.2021 до 30.04.2021)

· Змінили базис поставки відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 з ЕХW на DАР (Миколаїв, термінал ТОВ "Евері"), що у свою чергу призвело до зміни (збільшення ціни товару)

· Внаслідок зміни базису поставки з ЕХW на DАР змінили формулювання щодо моменту поставки товару, яким вважатиметься дата, що вказується в графі «дата зливу» в реєстрі Терміналу прийнятного товару.

· Домовились, що з огляду на зміну базису поставки відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 за Контрактом, станом на дату укладання даної додаткової угоди, товар вважається таким, що не поставлений Покупцю, а буде поставлений відповідно до дати зливу на терміналі ТОВ "Евері".

Водночас, суд вдруге зауважує, що усі описані дії стосовно змін до контракту від 30.12.2020 року мали місце вже поза межами періоду (січень 2021), який був охоплений перевіркою (грудень 2020).

Вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначає Положення про митні декларації, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 (далі Положення № 450).

У пунктах 21, 23 Положення № 450 встановлено, що періодична митна декларація подається для декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України суднами закордонного плавання, трубопровідним транспортом або лiнiями електропередачі, припасів, періодичних друкованих видань та товарів, переміщення яких через митний кордон України планується з періодичністю не рідше ніж два рази протягом строку її дії.

Подана митному органу періодична митна декларація підтверджує взяття декларантом або уповноваженою ним особою зобов`язання подати митному органу додаткові декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця.

Пропуск товарів через митний кордон України за періодичною митною декларацією може здійснюватися з моменту її оформлення митним органом протягом строку її дії у межах кількості товарів, зазначеної в періодичній митній декларації.

У відповідності до наведених положень для підтвердження факту завантаження товару були складені митні декларацію у березні, внаслідок чого відображено у податковій декларації за березень 2021 року у графі податкові зобов`язання за ''0'' ставкою оподаткування.

Тобто саме з повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України товариство може встановити дату фактичного вивезення за межі митної території України товарів.

Аналізуючи вищеописані норми права суд дійшов висновку, що при вивезенні товарів за межі митної території в режимі експерту повинна застосовуватись нульова ставка ПДВ, при цьому датою виникнення податкового зобов`язання з ПДВ при експорті товарів є дата оформлення митної декларації, тобто дата звернення процедури митного оформлення. Принагідно суд зауважує, про відсутність будь якого присікального строку стосовно формування податкового зобов`язання за ''0'' ставкою оподаткування ПДВ.

Отже, відсутні порушення податкового законодавства стосовно формування податкового зобов`язання за грудень 2020 рік, при цьому правомірність дій позивача після внесення змін стосовно договору від 30.12.2020 року, які відбувались вже у січні 2020 року, знаходяться поза межами періоду перевірки (01.12.2020 31.12.2020).

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень пункту 187.1 статті 187 ПК України виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів прив`язано, зокрема, до події, у разі експорту товарів, - оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформленої відповідно до вимог митного законодавства. А згідно з підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України, яку позивач подав.

Таким чином, сформовані в акті перевірки висновки про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України що призвело до заниження податкового зобов`язання та як наслідок до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, суперечать фактичним обставинам справи та не відповідають вимогами законодавства.

Вказане дає підстави дійти висновку про невідповідність оскаржених податкових повідомлень-рішень критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно висновків відповідача про завищення податкового кредиту на суму 1082570 грн. в грудні 2020 року, з огляду на не підтвердження реальності операцій з ТОВ "Градолія Фудс" та ТОВ "Агро Хвиля" первинним та іншими документами, суд зазначає наступне.

В акті перевірки вказано, що з урахуванням даних податкової звітності, податкових накладних по ланцюгу постачання від СГ-контрагента та ТОВ "Агро Хвиля" та в подальшому по договору комісії на ТОВ "ОЕЗ Градолія" встановлено відсутність фактичної можливості постачання ТОВ "Маслоресурсмиколаїв" насіння соняшнику внаслідок відсутності необхідних умов для його виробництва. Отже, задекларовані позивачем господарські операції із придбання по договору комісії насіння соняшнику в кількості 353,53 га на суму 6495419,34 грн., в т.ч. ПДВ 1082569,89 у ТОВ «Агро Хвиля» не відбулися у дійсності, в зв`язку з чим оформленні первинні документи по вказаній операції не опосередковувалися реальним рухом активів по ланцюгу постачання.

Вказані висновки спростовує позивач, вказуючи, що господарські операції відбулись стосовно придбання за договором комісії з ТОВ "ОЕЗ Градолія" мали реальне місце, підтверджуються усіма первинними документами, товар, що відображений в бухгалтерському обліку, як придбаний у ТОВ "Агро Хвиля", був використаний в господарській діяльності позивача, що підтверджується накладними на оприбуткування ТМІ, внутрішнє переміщення, актами списання у виробництво.

Між позивачем та ТОВ "Градолiя Фудс" (далі - Koмicioнep) укладений договір комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 р. (а.с.159-171 т.1), згідно з умовами якого Комісіонер зобов`язується від свого імені та за рахунок Позивача укласти договір/договори поставки щодо придбання товару (насіння соняшника) на умові, що постачальниками такого товару будуть сільськогосподарські підприємства виробники товару та/або підприємства, які безпосередньо придбали товар у сільськогосподарських пiдприємств - виробникiв товару.

На підставі вищезазначеного Договору комісії, Комісіонером надано Позивачу звіти на поставку насіння соняшника врожаю 2020 року від постачальників, у тому числі від ТОВ "Агро Хвиля" (звіти комісіонера, 172-177 т.1). При цьому, згідно з вказаними звітами комісіонер придбав у інших суб`єктів господарювання в інтересах позивача насіння соняшника 478,58 тон на загальну суму 8848363,24 у тому числі ПДВ 1474727,27. При цьому, факт оплати винагороди комісіонера та компенсації вартості придбаного насіння соняшника у кількості 478,58 тон підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за грудень 2020 року по договору комісії (а.с.178-195 т.1).

Факт надання позивачу послуг Комісіонером підтверджується актом приймання-передачі послуг Комісіонера № 396 від 31.12.2020 (196-197 т.1).

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про підтвердження належними та допустимими доказами реальність господарської операції за договором комісії. При цьому, податковим органом поставлено під сумнів лише реальність господарської операції щодо закупівлі насіння соняшника тільки у ТОВ «Агро Хвиля».

На підтвердження реального виконання договору комісії, позивачем надано докази придбання у ТОВ "Агро Хвиля" насіння соняшника, а саме договір поставки товару, товаро-транспортні документи, акти перерахунку ціни по якості та податкові накладні, складені ТОВ "Агро хвиля" для ТОВ "Градолія Фудз" (а.с.199-250 т.1).

За результатом виконання договору комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 ТОВ "Градолiя Фудс" складені податкові накладні від 07.12.2020 №7, від 08.12.2020 №8, від 09.12.2020 №9, від 10.12.2020 №10, від 16.12.2020 №14, від 17.12.2020 №15 на загальну суму ПДВ (а.с.1 15 т.2) у тому числі за господарськими операціями з ТОВ "Агро Хвиля" на суму 6495419,34 грн., у т.ч. ПДВ 1082569,89 грн.

На підставі вказаних документів позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2020 року віднесено суму 1082570 грн., що відображено у додатку 5 до податкової декларації за грудень 2020 року.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначав про те, що у ТОВ "Агро Хвиля" не було можливості реалізувати 352,52 га, з огляду на відсутність доказів про вирощений врожай насіння у 2020 році. Такі висновки судом відхиляються, з огляду на їх безпідставність та не підтвердження будь якими доказами, натомість позивачем надані усі необхідні документи, які свідчать про реальність господарських операцій. Більш того, суд звертає увагу на те, що податковий кредит в сумі 1082569,89 грн. сформований на підставі податкових накладних, складених за результатом виконання договору комісії з ТОВ "ОЕЗ Градолія", яким було закуплено насіння соняшника у ТОВ "Агро Хвиля", яке в свою чергу закуповувало насіння соняшника у ТОВ "Маслоресурсмиколаїв", який, як вказує податковий орган, не мав можливості продати ТОВ "Агро Хвиля" насіння соняшника. Отже, як на думку відповідача, порушення мало місце по ланцюгу постачання, а не у контрагента, яким було складено податкову накладну.

Принагідно суд зауважує, що усі дії щодо формування як податкового зобов`язання у ТОВ "Градолія Фудз" (комісіонера) та податкового кредиту ТОВ "ОЕЗ Градолія" (комітента) відбулись за наслідком господарської операції та на підставі податкових накладних, які були складені ТОВ "Агро Хвиля" та відповідно були зареєстровані в реєстрі податкових накладних. Тобто позивач, враховуючи факт перевірки контролюючим органом податкових накладних під час реєстрації та здійснення такої реєстрації, покупець, за умови наявності належним чином оформлених первинних документів по господарській операції, не повинен вимагати від контрагента документи, що підтверджують факт придбання останнім товару та зазнавати негативних наслідків, як то зменшення податкового кредиту чи позбавлення права на відшкодування ПДВ з бюджету.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.7 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Якщо задекларована господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.

У ході судового розгляду справи представник позивача доводив те, що дані податкового та бухгалтерського обліку ТОВ "ОЕЗ Градолія", у яких відображені його взаємовідносини через ТОВ "Градолія Фудз" з ТОВ ''Агро Хвиля'', що не визнаються відповідачем, підтверджені належними первинними документами, відбулись реально та мали на меті отримання прибутку від господарської діяльності товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що висновки відповідача стосовно порушень податкового законодавства при формування податкового кредиту в сумі 182569,89 грн. є помилковими. Вказане зумовлює висновок про невідповідність оскаржених податкових повідомлень-рішень критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно висновків відповідача про завищення податкового кредиту на суму 875174 грн. в грудні 2020 року, через не надання усіх первинним та іншими документами, на підставі яких сформована сума у рядку 16.1 податкової декларації з ПДВ за грудень, суд зазначає наступне.

В акті перевірки вказано, що показник у рядку 16.1 (колонка Б) за грудень 2020 року внаслідок порушення п.85.2 ст.85 ПК України, а саме ТОВ "ОЕЗ Градолія" не надано в ході перевірки в повному обсязі документи, що підтверджують правомірність задекларованого товариством показника в сумі 875174 грн.

Вказане порушення спростовує позивач, з огляду на те, що на підставі наказу відповідача № 184-п від 12.02.2021 проводилась позапланова документальна виїзна перевірка позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис.грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з ПДВ за грудень 2020 року. При цьому, у додатку 3 до податкової декларації за грудень 2020 року вказано від`ємного значення ПДВ у розмірі 5639872,00 грн. Зазначене від`ємне значення було сформовано із урахуванням від`ємного значення з ПДВ попереднього звітного періоду (листопад 2020 року) у розмірі 875 174,00 грн.

У зв`язку з тим що, для декларації з ПДВ за грудень 2020 року попереднім звітнім періодом є листопад 2020 року, позивачем було надано вчасно та в повному обсязі відповідачу пакет документів по операціях з придбання насіння соняшника саме у листопаді 2020 року про що вказано в акті перевірки (а.с.65-68 т.1).

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідач надіслав запит від 18.02.2021 року (а.с.40 т.4), у якому зазначено, що з липня 2020 по листопад 2020 року у рядку 21 декларації з ПДВ декларувались показники, які переносились до рядка 16.1 декларацій наступних звітних періодів, а тому у зв`язку із необхідністю перевірки правомірності формування, витребував у позивача всі документи за період з липня 2020 по листопад 2020 року.

Вказаний запит позивачем отримано 18.02.2021 року о 12:15, строк надання документів встановлено до 14:00 19.02.2021 року. Тобто, відповідач зобов`язав позивача надати усі первинні документи стосовно господарської діяльності позивача за п`ять місяців.

Позивач направив відповідь вiд 19.02.2021 за вих. № 05/60 (а.с.41т.4), якою повідомив та надав документи виключно щодо від`ємного значення з попереднього звітного періоду, а саме за листопад 2020 року.

Відповідно до пункту 78.2 статті 78 ПК України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

При цьому, у підпункті 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України зазначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Суд зауважує, що фактично відповідач хотів перевірити усі первинні документи за господарськими операціями за результатом якого сформована цифра у рядку 16.1 податкової декларації з ПДВ за грудень 2020 року.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за № 159/28289, затверджено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (надалі Порядок №21).

Згідно пункту 5 підрозділу 4 Розділу II "Податковий кредит" Порядку №21 у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.

Тобто, значення рядку 16.1 декларації за грудень 2020 року переноситься із рядка 21 податкової декларації за листопад 2020 року, отже не обраховується знову на підставі первинних документів, а лише переноситься із податкової звітності попереднього періоду.

Станом на 19.02.2021 р. відповідачем вже було здійснено перевірку суми ПДВ заявленого позивачем до бюджетного відшкодування за липень жовтень 2020 року, що підтверджується результатами камеральних перевірок з ПДВ за нижче вказаними періодами

ПеріодДата подання заявиДата початку проведення камеральної перевіркиДата закінчення проведення камеральної перевірки
Липень 2020 20.08.202021.08.202017.09.2020
Серпень 202021.09.202022.09.202019.10.2020
Вересень 202020.10.202021.10.202016.11.2020
Жовтень 202020.11.202021.11.202016.12.2020
Як на думку суду, правомірність показника рядку 16.1 декларації з ПДВ за грудень не може перевірятись на підставі первинних документів під час позапланової перевірки саме за грудень 2020 року, з огляду на те, що в даному випадку має арифметична перевірка відповідності суми у рядку 16.1 податкової декларації за грудень шляхом співставлення суми у рядку 21 податкової декларації за листопад. Тобто вказаний показник може бути перевірений лише при проведенні перевірки за листопад 2020 року, а не при перевірці іншого податкового періоду - грудень 2020 року.

Таким чином, у зв`язку з тим що, відповідачем вже були проведені перевірки щодо сум податку заявленого до бюджетного відшкодування за липень жовтень 2020 року та відповідач проводив документальну позапланову перевірку виключно щодо законності декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, витребування та перевірка додаткових документів за липень 2020 жовтень 2020 року за запитом відповідача від 18.02.2021 була поза межами правового поля.

В акті перевірки відповідач вказує, що «надані позивачем до перевірки не дають змоги в повному обсязі дослідити питання правомірності формування у листопаді 2020 році показника рядка 21 декларації в сумі 875174 грн., який перенесено до рядка 16.1 декларації за грудень 2020 року».

При цьому суд звертає увагу, що позивач у межах перевірки має право перевіряти лише показника податкової звітності за грудень 2020 року, а перевірка відповідності сформованого у листопаді 2020 року показника рядка 21 знаходиться поза межами вказаної перевірки.

Оскільки перевірка відповідності рядка 16.1 декларації за грудень 2020 року повинна була бути перевірена лише на підставі податкової звітності попереднього податкового періоду (листопад 2020), яка була у відповідача, тому висновки податкового органу про не підтвердження показників рядка 16.1 є помилковими, з огляду на те, що цей показник був перенесений із рядка 21 податкової декларації за листопад.

У зв`язку з цим, висновок відповідача щодо начебто завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 875174,00 грн. за грудень 2020 року є помилковими. Вказане зумовлює висновок про невідповідність оскаржених податкових повідомлень-рішень 2 статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, висновки податкового органу стосовно заниження податкового зобов`язання в сумі 18023361 грн. та завищення податкового кредиту в сумі 1082570 грн. і не підтвердження податкового кредиту в сумі 875174 грн. є помилковими. Усі три спірні податкові повідомлення - рішення винесені податковим органом на підставі висновку про порушення податкового законодавства, які описане судом в розрізі порушень.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Кіровоградській області від 15.07.2021 року №03 (форма ''В1'') та від 15.07.2021 року №03 (форма ''Р'') повністю, а податкове повідомлення-рішення від 20.04.2021 року №3 (форма ''В4'') підлягає скасуванню в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ на суму 636778,93 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 22700 грн., що підтверджується платіжним дорученням №373 (а.с.32 т.1), вказана суму була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.125 т.3), а відтак вказану суду слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Кіровоградській області.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

21.02.2022 року до суду надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі в сумі 111613,26 грн. до якої долучено копію звіту АО "Інтегрітес" про детальний опис робіт (послуг, наданих адвокатами ТОВ "ОЕЗ Градолія" від 16.02.2022 року, копія рахунку на оплату №305 від 19.11.2021 року, копія платіжного доручення №524 від 16.02.2021 року, копія акту наданих послуг з правової допомоги від 16.02.2022 (а.с.197-204 т.6).

Вказана заява про стягнення витрат також надійшла на електронну адресу суду, яка за своїм змістом є аналогічного змісту заяви, що надійшла Укрпоштою із тими ж додатками (а.с.241-264 т.6).

Суд звертає увагу, що в обох листах, який надійшов Укрпоштою та електронною поштою серед додатків (не зважаючи, що в описі вказано) відсутня копія додатку №1 від 16.07.2021року до договору про надання правової допомоги №559-АО-1/2021 від 16.07.2021 року, про що складений акти від 21.02.2022 року начальником відділу організаційного забезпечення та контролю суду - Грищенко В.В. та головним спеціалістом відділу організаційного забезпечення та контролю Петровці Т.І. (стосовно поштового відправлення, а.с.228а т.6) та головним спеціалістом сектору інформаційних технологій та технічного забезпечення Голотова О.В. (стосовно електронного листа, а.с.264 т.6).

Відсутність вказаного додатку підтверджується відсутністю також і відсканованими матеріалами у цифровому файлі, які надійшли на адресу суду та містяться в системі Діловодство суду.

Відповідачем подано заперечення щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.24-26 т.7).

Пунктом 1 договору про надання правової допомоги №559-АО-1/2021 від 16 липня 2021 року укладеного ТОВ "ОЕЗ Градолія" з Адвокатським об`єднанням "Інтегрітес" визначений перелік видів послуг, які надає адвокатське об`єднання, а саме:

- юридичні консультації і поради з корпоративного, банківського та фінансового права, трудового, податкового, митного та загального господарського права, законодавства про нерухомість, економічну конкуренцію, а також законодавства України на вимогу Клієнта;

- представництво Клієнта в усіх органах судової системи України, в усіх органах, підрозділах державної виконавчої служби України, у правоохоронних органах та перед підприємства, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, у державних та недержавних закладах, органах нотаріату, в тому числі, але не виключно з усіма правами позивача, відповідача, третіх осіб, стягувача, боржника та/або інших учасників виконавчого провадження, провадження у справі про банкрутство, з правом здійснення всіх та будь-яких дій, о передбачені чинним законодавством, в тому числі, але не виключно.

Отже, аналізуючи зазначене, суд зазначає, що вказані види послуг є узагальнюючими, тобто не містять конкретизації чи то ототожнення із розглядом даної справи. Так, на підставі цього ж договору адвокат Харченко К.І. надає правову допомогу і по іншій справі №340/264/22 за позовом ТОВ ''ОЕЗ Градолія'' до ГУ ДПС в Кіровоградській області (а.с.74-45 т.7).

У пункті 1.5 договору вказано, що детальний перелік Послуг та їх обсяг встановлюються окремими додатками до даного Договору.

Розділ 2 ''Гонорар та оплата'' містить посилання на те, що гонором фірми за надані послуги та порядок їх оплати встановлюються окремими додатками до даного Договору.

У рахунку на оплату №305 від 19.11.2021 р. вказано: ''юридичні послуги зг.Договору про надання правової допомоги №559-АО-1/2021 від 16.07.21, зг.Додатку №1, п.2.1.2 і) 4200 доларів США'' на суму 111059,34 грн. та ''компенсація витрат понесених у зв`язку з наданням юридичних послуг'' на суму 553,92 грн. (а.с.202 т.6).

Акт надання послуг від 16.02.2022 року у графі види послуг вказано ''юридичні послуг'' та ''компенсація витрат понесених у зв`язку з наданням юридичних послуг'' (а.с.203 т.6).

Платіжне доручення від 16.02.2022 року у граф призначення платежу містить посилання на рах.305 від 19.11.2021 по дог.559-АО-1/2021 (а.с.204).

Описані судом документи є первинними документами, які мають підтверджувати види витрат на правову допомогу, водночас у них відсутнє будь яке посилання на узгодження вартості щодо наданих послуг, пов`язаних із розглядом саме даної адміністративної справи.

Звіт про опис послуг з правової допомоги не містить жодного посилання на узгодження сторонами договору вартості в розрізі наданих послуг чи то інформації про домовленість щодо фіксованого гонорару. Тобто, лише звіт безпосередньо ототожнює види наданих послуг, які пов`язані з даною справою, проте без узгодження вартості цих послуг.

Натомість, ТОВ ''ОЕЗ Градолія'' з огляду на зміст договору та наявність іншої справи в даному суді, можуть отримувати інші послуги, які не пов`язані із розглядом даної справи, а тому надані представником позивача документи не свідчить беззаперечно про понесення витрат позивачем у сумі 111613,26 грн. пов`язаних із розглядом даної справи. Такі витрати могли бути оплачені на підставі вказаного договору за інші види юридичних послуг. При цьому, суд звертає увагу, що акт надання послуг від 16.02.2022 року та платіжне доручення від 16.02.2022 року містять посилання на рахунок №305 від 19.11.2021, натомість у звіті від 16.02.2022 року вказані види робіт, які мали місце після 19.11.2021 року.

Надані суду копії документів не містять жодного узгодження вартості в розмірі 4200 доларів США, що відповідає 111059,34 грн., при цьому не підтверджується також і жодним доказом такі витрати, як компенсація понесених у зв`язку з наданням юридичних послуг в сумі 553,92 грн.

При цьому суд звертає увагу, що додатку до вказаного договору, у якому б було конкретизовані послуги та їх вартість, сума гонорару тощо, до матеріалів справи не долучено. При цьому додаткова перевірка електронного листа, який надійшов на електронну адресу суду 21.02.2022 року свідчить про відсутність додатку до договору.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу пов`язаних саме із розглядом конкретної справи, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 111613,26 грн., з огляду на недоведеність понесених витрат саме із розглядом цієї адміністративної справи.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю ''ОЕЗ Градолія'' (вул. Мурманська,37-Г, смт. Нове, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25491; ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення складене Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області від 15.07.2021 року №03 (форма ''В1'').

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення складене Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області від 15.07.2021 року №03 (форма ''Р'').

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення складене Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області від 20.04.2021 року №3 (форма ''В4'') в частині завищення від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 636778,93 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю ''ОЕЗ Градолія'' понесені судові витрати (судовий збір) у сумі 22700 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук