Справа № 640/31759/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудні 2021 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовму провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) в якому просить:

-ввизнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправними щодо неврахування до страхового стажу при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 періодів роботи: з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком, починаючи з 08.06.2019 року з врахуванням до страхового стажу періодів роботи:

- з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка;

- з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови відповідача у зарахуванні до її трудового стажу, період роботи з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка та з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон», про який наявний відповідний запис у її трудовій книжці та з посиланням на практику Верховного Суду зазначила, що відповідачем не враховано те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудні 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періодів роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 та з 05.11.1991 до 05.10.1994 з моменту призначення пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.10.2020 про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, та з 05.11.1991 до 05.10.1994 у Малому державному підприємстві «Єлеон», з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять змінити рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким змінити резолютивну частину рішення в частині, а саме зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити ОСОБА_1 прерахунок та виплату пенсії за віком, починаючи з 08.06.2019 року з врахуванням стахзового стажу періодів роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, та з 01.11.1991 до 05.10.1994 у Малому державному підприємстві «Єлеон», в іншій частині рішення суду першої інстанції лишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві з 08.06.2019 (дата звернення 05.08.2019) та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Рішення ГУПФУ № 19 від 03.09.2019 року про призначення пенсії позивачу нарахована пенсія за віком з 08.06.2019 року з врахуванням загального стажу 36 років 10 місяців 15 днів.

Не погоджуючись з розміром пенсії та стажем роботи, що були враховані позивачу відповідачем, оскільки загальний трудовий стаж на момент призначення пенсії складав 40 років 6 місяців 7 днів, позивач 21.10.2020 року направила заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо врахування стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон».

Головне управління Пенсійного фонду України, листом, датованим 23.11.2020 року № 26607-27653/С-02/8-2600/20 повідомило позивача, що при призначенні пенсії за віком не зараховано до страхового стажу періоди роботи по трудовій книжці з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка адже у трудовій книжці відсутній підпис посадової особи, з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон» оскільки запис №6 про звільнення позивача скріплено печаткою колишньої Української РСР ( на час звільнення з роботи УРСР не існувало).

На підставі викладеного, вважаючи власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини 1 статті 9 Закону 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.93 № 3721-XII право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Змістом частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядк підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.93 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні або неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Пунктом 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.).

Матеріалами справи встановлено, що записи трудової книжки позивача про її роботу з 15.10.1987 року до 01.07.1988 року в Університеті ім. Т. Г. Шевченка у трудовій книжці відсутній підпис посадової особи, також з 01.11.1991 року до 05.10.1994 року у Малому державному підприємстві «Єлеон» скріплено печаткою колишньої Української РСР.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку № 637 відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Колегія суддів вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»«, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є повноваженням пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатися повноваженням на перевірку запису у трудовій книжці про період роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 та з 05.11.1991 до 05.10.1994 позивача не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Як уже вказувалось, згідно з трудовою книжкою з 15.10.1987 до 01.07.1988 позивач працювала в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, також з 05.11.1991 до 05.10.1994 позивач працювала у Малому державному підприємстві «Єлеон». Зі змісту листа від 23.11.2020 року № 26607-27653/С-02/8-2600/20 убачається, що відповідачем вказано про необхідність надати уточнюючі довідки які містять відомості про періоди роботи з підставою видачі, завірену керівними особами, печаткою та штампом установи, організації, підприємства яке її видає, та довідку про перейменування якщо таке мало місце.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на сталу судову практику.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 викладено правову позицію, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

У постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) Верховним Судом висловлено правову позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Викладене свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням періодів роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 та з 05.11.1991 до 05.10.1994 з моменту призначення пенсії з відстав, викладених у листі від 23.11.2020 року № 26607-27653/С-02/8-2600/20, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає, що визначальним для зарахування до страхового стажу відповідного періоду роботи є встановлення обставини зайнятості особи на відповідних роботах у певний період.

Зважаючи на те, що матеріалами справи встановлено, що записи в трудовій книжці позивача щодо спірного періоду з 15.10.1987 до 01.07.1988 та з 05.11.1991 до 05.10.1994 не містять всіх необхідних реквізитів, Суд дійшов висновку про те, що належим способом захисту порушеного права позивача на зарахування до страхового стажу періоду його роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, та з 05.11.1991 до 05.10.1994 у Малому державному підприємстві «Єлеон» з урахуванням встановлених обставин, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.10.2020 про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, та з 05.11.1991 до 05.10.1994 у Малому державному підприємстві «Єлеон».

Належним способом виконання рішення суду є розгляд заяви позивача про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 15.10.1987 до 01.07.1988 в Університеті ім. Т. Г. Шевченка, та з 05.11.1991 до 05.10.1994 у Малому державному підприємстві «Єлеон», під час якого відповідач в межах своїх повноважень повинен вирішити відповідно до Порядку № 637 питання про необхідність дослідження довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відсутність вказаних документів щодо періоду роботи позивача з 15.10.1987 до 01.07.1988 та з 05.11.1991 до 05.10.1994 не може бути підставою для не зарахування відповідного стажу, в такому випадку належним доказом трудового стажу є записи в трудовій книжці.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудні 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль