Справа № 360/5296/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5296/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Грищенко Ганни Андріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 27 вересня 2021 року надійшов адміністративний позов адвоката Грищенко Ганни Андріївни в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУПФУ в м. Києві) про стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію у розмірі 64639,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з безпідставним зупиненням нарахування та виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року позивач звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Бахмутсько-Лиманське ОУПФУ), ГУ ПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року по справі № 200/5483/20 позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року, зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві нарахувати ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2019 року (включно) та здійснити виплату пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно).

Позивач звернулась листом від 26 січня 2021 року до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням надати інформацію щодо стану виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 200/5483/20 та належним чином засвідченою копією ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року.

Відповідач листом від 02 березня 2021 року № 2600-0309-8/34333 повідомив, що ГУ ПФУ в м. Києві в добровільному порядку рішенням від 02 березня 2021 року № 43 виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 200/5483/20 та нараховано позивачу за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року борг, який обліковується та підлягає виплаті відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів Україні від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідач листом від 09 липня 2021 року № 2600-0309-8/111913 повідомив, що за відповідачем облікований борг з виплати пенсії позивачу в сумі 64639,48 грн.

Станом на дату подання позовної заяви перед позивачем існує заборгованість з виплати пенсії в сумі 64639,48 грн, яка не є спірною між сторонами. Проте, всупереч діючому законодавству, відповідачем безпідставно не здійснюється виплата цієї заборгованості.

Представник позивача зауважує, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.

Представник позивача вважає, що позивач наділена правом на звернення до суду із вимогами, як про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, так і про стягнення відповідної суми заборгованості. При цьому, відповідач не має дискреційних повноважень щодо вирішення спірного питання, оскільки норми права, що регулюють спірні правовідносини, визначають чітку поведінку суб`єкта владних повноважень, яка не передбачає свободи розсуду (дискреції).

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року адміністративну справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року та направлено адміністративну справу № 360/5296/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою від 08 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Рішенням ГУПФУ в м. Києві від 02 березня 2021 року № 43 нараховано борг ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 64639,48 грн, який обліковується та підлягає виплаті відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідач зазначає, що відповідно до абзацу 20 пункту 1 Постанови КМУ № 637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (пункт 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Порядок призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 4 № 335).

30 серпня 2019 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Однак зазначеною постановою не прийнято окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Кошти за період за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно), обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій, не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам, у тому числі тим, які зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, а саме: суми пенсій, які не одержані внутрішньо переміщеними особами за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органах Пенсійного фонду України. Починаючи з 2022 року щомісяця дані суми виплачуватимуться у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, визначеного на 1 січня відповідного року, за окремою бюджетною програмою за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України реалізує бюджетну програму «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами», згідно з якою Пенсійному фонду виділяються бюджетні асигнування для виплати пенсій у розмірах, визначених законодавством.

На даний час Пенсійним фондом України розробляється програмне забезпечення для обліку боргів ВПО за минулий час до Постанови від 10 листопада 2021 року № 1165 виплата заборгованості буде здійснена згідно з порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

З викладених вище підстав відповідач вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером та отримує пенсію за віком, перебуває на обліку, що підтверджено копіями відповідних документів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року по справі № 200/5483/20, яке набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ, ГУПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії; визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського ОУПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві нарахувати ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2019 року (включно) та здійснити виплату пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно); відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУПФУ в м. Києві нарахувати пенсію за період з 01 травня 2019 року по 30 жовтня 2019 року (включно).

Згідно з рішенням ГУПФУ в м. Києві (Печерський район) від 02 березня 2021 року № 43 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 200/5483/20 позивачу нараховано пенсію за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно) в сумі 64639,48 грн.

З листів ГУПФУ в м. Києві від 14 грудня 2021 року № 2600-0309-8/177041, від 02 березня 2021 року № 2600-0309-8/34333 та від 09 липня 2021 року № 2600-0309-8/111913 судом встановлено, що рішенням ГУПФУ в м. Києві від 02 березня 2021 року № 43 нараховано борг ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 64639,48 грн, який обліковується та підлягає виплаті відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

З заяв по суті справи судом встановлено, що розмір нарахованого позивачу боргу з виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно) в сумі 64639,48 грн сторонами не оспорюється, тому не є предметом доказування по справі.

Спірним є право позивача як внутрішньо переміщеної особи на отримання цієї суми заборгованості у відмінному від визначеному Урядом порядку.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються:

види пенсійного забезпечення;

умови участі в пенсійній системі чи її рівнях;

пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення;

умови, норми та порядок пенсійного забезпечення;

організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються:

принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;

види пенсійних виплат;

умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат;

пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком;

мінімальний розмір пенсії за віком;

порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням;

порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування;

організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 46 Закону № 1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 21 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі - Порядок № 1165), яким забезпечено поетапну виплату недоотриманих сум пенсій внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1165 цим Порядком визначено механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - отримувачі).

Пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1165 облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів).

Пунктом 4 Порядку № 1165 визначено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Кошти для проведення пенсійних виплат за минулий період включаються до плану-графіка поденного фінансування виплати пенсій і видатків на утримання апарату Пенсійного фонду України, передбаченого Порядком покриття тимчасових касових розривів Пенсійного фонду України, пов`язаних з виплатою пенсій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 р. № 1080 (пункт 5 Порядку № 1165).

З системного аналізу вищевикладених правових норм слідує, що нормативно-правовим актом, що визначає здійснення виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, є Закон № 1058-IV.

Всі інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Як визначено в частині першій статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується в грошовій формі щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія.

Статтею 46 Закон № 1058-IV визначено два строкових обмеження стосовно виплати пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

При цьому, вищезазначені положення Закону № 1058-IV не надають права встановлення окремих вимог щодо виплат пенсій за минулий час, делегування таких прав Кабінету Міністрів України, чи диференціації громадян України за певними ознаками при вирішенні питання виплати їх пенсій після поновлення.

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Натомість нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними актами.

Також відповідачем не враховано, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року в справі № 640/11258/20, яке набрало законної сили, визнано протиправним та нечинним абзац 21 пункту 1 Постанови № 637.

За таких обставин суд погоджується з твердженнями представника позивача, що позивач має право на отримання пенсії минулих періодів з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно) в сумі 64639,48 грн, а відповідач безпідставно не здійснює виплату ОСОБА_1 цієї заборгованості на підставі Постанови № 637 та Порядку № 1165, як таких, що суперечать положенням Закону № 1058-IV, тому є незастосовними до спірних правовідносин.

Проте, в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ГУПФУ в м. Києві нарахованої, але не виплаченої пенсії в розмірі 64639,48 грн за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно).

Як вже вище вказано, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року по справі № 200/5483/20, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та, серед іншого, зобов`язано ГУПФУ в м. Києві здійснити виплату позивачу пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно).

Тобто, ОСОБА_1 вже реалізовано можливість судового захисту її права на отримання пенсії минулих періодів з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно) від порушень з боку ГУПФУ в м. Києві шляхом звернення з адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами зобов`язального характеру.

В свою чергу постановлення судового рішення в даній адміністративній справі у спосіб стягнення з відповідача на користь позивача пенсії минулих періодів з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно) в сумі 64639,48 грн, тобто вирішення спору між тими самими сторонами щодо того самого предмету, але з обранням іншого способу захисту порушених прав позивача, призведе до покладення на відповідача подвійного обов`язку щодо виплати позивачу пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2019 року (включно), що чинним законодавством не передбачено, тому є неприпустимим.

Крім того, суд також вважає за необхідне зауважити, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість спонукання суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у спосіб звернення до суду з новим позовом.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з огляду на правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову адвоката Грищенко Ганни Андріївни в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код за ) про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова