Справа № 380/1396/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1396/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідачів про відмову у призначенні пенсії №755 від 05.08.2021 року та №55 від 17.11.2021 року щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 03.03.2020 року на підставі пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та провести відповідні виплати.

Ухвалою судді від 24.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Посилається на те, що досягнувши 45-річного віку вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ). Зазначила, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 (далі - Рішення №1-р/2020, КСУ відповідно), яким зміни до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VІІІ, були визнані неконституційними. Проте відповідач відмовив їй у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку (49 років 6 місяців), посилаючись на п.1 ч.2 ст.114 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), яким, зокрема, підвищено вік виходу на пенсію на пільгових умовах. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що за результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення №755 від 05.08.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах позивач досягла віку 47 років 6 місяців. Посилаючись на вимоги п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначив, що до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року. Тому, на думку відповідача, питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може розглядатись лише після досягнення нею віку 49 років 6 місяців за наявності необхідного страхового стажу та стажу на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. За таких обставин вважає, що станом на дату звернення за призначенням пенсії у позивача відсутнє право на пенсію за віком на пільгових умовах. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 18.03.2004 року до 03.03.2020 року працювала повний робочий день у Стоматологічному медичному центрі Львівського національного медичного університету ім.Данила Галицького і виконувала роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (робота в сфері іонізуючого випромінювання), що підтверджується записами у трудовій книжці та довідкою, виданою Львівським національним медичним університетом ім.Данила Галицького від 21.10.2020 року №697.

03.03.2020 року позивач звернулася до Жовківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач прийняв рішення від 10.03.2020 року №55 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на відсутність достатнього віку, необхідного для призначення такої пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено про те, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано неконституційними ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ. Разом з тим, вказано, що ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинною, неконституційною не визнавалася, а відтак норми цієї статті підлягають застосуванню під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах особам, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Відповідно до п.6 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Враховуючи викладене, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020.

Крім того, відповідач повідомив, що питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може розглядатись після досягнення нею віку 49 років 6 місяців за наявності необхідного страхового стажу та стажу на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці.

Позивач, вважаючи рішення відповідача від 10.03.2020 року №55 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року у справі №380/10200/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №55 від 10.03.2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про призначення пенсії відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У вказаному рішенні суд, серед іншого, вказав:

«…право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як слідує з матеріалів справи, станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (03.03.2020 року), позивачу виповнилось 45 років 9 місяців, а тому вона досягла необхідного віку, встановленого для призначення такої пенсії (45 років).

При цьому, відмовляючи позивачу оскаржуваним рішенням від 10.03.2020 року №55 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач не врахував правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової юридичної сили з одного й того ж предмету правового регулювання, у зв`язку з чим безпідставно не віддав перевагу у застосуванні найбільш сприятливого для позивача закону…».

За наслідками повторного розгляду заяви позивача від 03.03.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №55 від 05.08.2021 року. Мотивами такої відмови є недосягнення позивачем пенсійного віку, який згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становив 49 років 6 місяців. Окрім того, вказано, що до заяви про призначення пенсії долучено уточнюючу довідку від 17.02.2020 року №74, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Стоматологічному медичному центрі Львівського національного медичного університету ім.Данила Галицького за професією, посадою ренгенлаборанта за період роботи з 18.03.2004 року по 25.02.2015 року та з 09.11.2005 року по 17.02.2020 року. Вищезазначена довідка потребує дооформлення, оскільки в ній накладаються періоди роботи (перший період роботи по 25.02.2015 року, а другий період роботи з 09.11.2005 року). Подано наказ від 25.10.2019 року №3736-з «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», однак перелік професій, що дають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, не долучено. Також долучені накази від 26.10.2015 року №3018-з, від 19.12.2014 року №3442-з, від 08.05.2013 року №1281-з, від 16.05.2008 року №1275-з, від 09.04.2007 року №896-з, від 17.06.2002 року №983-з «Про перелік професій, що надають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 і №2, однак накази «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» не подані.

Вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслано на адресу позивача 13.08.2021 року.

10.11.2021 року позивач у доповнення до заяви подала відповідачу додаткові документи та просила наступне: «…Враховуючи документи, які надані були мною при зверненні за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, та документи, які мною додаються, а також враховуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року у справі №380/10200/20, прошу призначити мені пенсію за віком за Списком №1 з 03.03.2020 року».

Вказана заява, яка надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 12.11.2021 року, відповідач розцінив як «заяву про призначення пенсії» (первинну) і для розгляду такої за принципом екстериторіальності визначив Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.11.2021 року №55 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з 12.11.2021 року. Мотивами такої відмови є недосягнення позивачем пенсійного віку, який згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становив 49 років 6 місяців.

Вважаючи рішення відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, 03.10.2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розділом XIV-1, який містить п.1 ч.2 ст.114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року».

За приписами ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років (49 років 6 місяців для жінок, народжених з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року).

Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (пункт 1 рішення).

Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 (постанова від 03.11.2021 року) прийшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п.56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічного змісту правові висновки були зазначені рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року у справі №380/10200/20, які мав врахувати відповідач при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 03.03.2020 року про призначення пенсії відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак відповідач таких не врахував та повторно відмовив позивачу у призначенні пенсії згідно рішення №55 від 05.08.2021 року.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що відповідно до ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідні висновки щодо застосування наведених вище норм права викладено у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року.

Щодо аргументів відповідача про неподання позивачем наказів про атестацію робочого місця, суд враховує таке.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок №383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до п.4.2 Порядку №383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з п.4.3 Порядку №383, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з п.4 Порядку №442 та підп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списків №1, №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Таким чином, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, відповідно до пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у зразковій справі №520/15025/16-а у постанові від 19.02.2020 року.

Щодо тверджень відповідача про те, що уточнююча довідка від 17.02.2020 року №74 потребує дооформлення, оскільки в ній накладаються періоди роботи, то такі суд не приймає до уваги, адже позивач ще до прийняття оскаржуваного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №755 від 05.08.2021 року подавала виправлену уточнюючу довідку від 21.10.2020 року №697, однак така не була врахована відповідачем.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №755 від 05.08.2021 року, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років 9 місяців, мала необхідний страховий стаж роботи більше 15 років, у т.ч. на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 більше 7 років 6 місяців, з посиланням на недосягнення нею 49 років 6 місяців, визначеного п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також, суд враховує наступне.

За змістом абз.абз.1, 4 п.1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Втім, відповідач письмово не повідомляв позивача про те, які документи необхідно подати додатково, а, всупереч абз.4 п.1.9 Порядку №22-1, прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №755 від 05.08.2021 року за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.03.2020 року.

13.08.2021 року вищевказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслано позивачу.

Зібравши додаткові документи, позивач 12.11.2021 року подала їх відповідачу, зазначивши при цьому у своїй заяві «…В доповнення до поданої мною заяви від 03.03.2020 року та доданого до заяви пакету документів додаю…».

Незважаючи на те, що заява позивача від 12.11.2021 року про подання додаткових документів була подана в межах трьохмісячного терміну (від повідомлення), відповідач розцінив її як нову заяву про призначення пенсії (первинну) і для розгляду такої за принципом екстериторіальності визначив Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.11.2021 року №55 відмовлено позивачу у призначенні пенсії з аналогічних мотивів недосягнення позивачем пенсійного віку, який згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 49 років 6 місяців.

Суд не надає оцінки таким мотивам, оскільки оцінка їм уже надана судом вище.

Тому, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.11.2021 року №55 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, є також протиправним та його слід скасувати.

Відповідно до ч.3 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 03.03.2020 року на підставі пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №55 від 05.08.2021 року ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії №55 від 17.11.2021 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 03.03.2020 року на підставі пункту «а» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: площа Соборна, 3, м.Слов`янськ, Донецька область, 84122; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.