Справа № 420/19270/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у не наданні статусу інваліда війни 2 групи, зобов`язання Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області надати статус інваліда війни 2 групи у відповідності до вимог акту огляду Одеської обласної МСЕК від 29.09.2021р., зобов`язання Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області видати посвідчення інваліда війни 2 групи у відповідності до вимог акту огляду Одеської обласної МСЕК від 29.09.2021р.

Ухвалою суду від 03.11.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 22.12.2021р. витребувано у Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області інформацію щодо того, чи звертався ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області із заявою про надання статусу особи з інвалідністю війни 2 групи та, у разі його звернення, надати до суду належним чином засвідчену копію звернення ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю війни 2 групи та відповідь на вказане звернення; зупинено провадження по справі до отримання витребуваних доказів по справі.

До суду від представника Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області надійшов супровідний лист разом із витребуваними доказами по справі.

Ухвалою суду від 11.05.2022р. поновлено провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 , відповідно до наказу головнокомандувача Збройними Силами України від 31 жовтня 2020 року №359 у відповідності до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. Позивач вказав, що 20 жовтня 2020 року позивач пройшов медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби у ГВЛК терапевтичного профілю Військово медичного клінічного центру Південного регіону, де був поставлений діагноз про причинний зв`язок захворювання та встановлено, що травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Позивач вказав, що 26 жовтня 2020 року він пройшов первинний огляд обласної МСЕК, у відповідності до висновків ОМСЕК була встановлена інвалідність другої групи - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Позивач вказав, що після отримання акту огляду ОМСЕК він звернувся до Лиманського управліня соціального захисту населення Одеської області, де було присвоєно статус інваліда війни 2 групи на підставі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вказав, що у відповідності до вимог акту ОМСЕК він пройшов повторний огляд 20 вересня 2021 року та відповідно до висновків Одеської обласної МСЕК була встановлена інвалідність другої групи, травма так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. ОСОБА_1 вказав, що після отримання повторного акту огляду МСЕК він звернувся до Лиманського управління соціального захисту населення Одеської області, де було безпідставно відмовлено в продовженні статусу інваліда війни 2 групи. Позивач, посилаючись на положення ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд вказаної справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області видано ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю 2 групи - інвалід війни серії НОМЕР_1 від листопада 2020 року, зі строком дійсності до 01.11.2021р.

Довідкою Обласної медико соціальної експертної комісії №2 від 29.09.2021р. Серії 12ААВ №514352, внаслідок повторного огляду, повторно встановлено ОСОБА_1 другу групу інвалідності. Поряд з цим, встановлено, що травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01 жовтня 2023 року.

Згідно листа Лиманського відділу від 03.12.2021р. адресованого ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до висновку військово лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії каліцтва: віддалені наслідки перенесеної закритої черепно мозгової травми головного мозку (30.01.2014р.) ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що свідчить про одержання травми, в період фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. ОСОБА_1 підпадає під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як військовослужбовець інвалідність, що настала внаслідок проходження військової служби та пов`язана з виконанням службових обов`язків (військовослужбовець, який став особою з інвалідністю).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказаний Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до положень ч.1, п.1,2 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; 2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами, така особа належить до інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання: - одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час; - одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди; - одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання; - одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період; - пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав; - пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; - одержані внаслідок політичних репресій; - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; - одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);- поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення;

Захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; - пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; - одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

При цьому, під час прийняття рішення у справі суд враховує, що спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 4 якого встановлює, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Зважаючи на наведене, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 7 Закону №3551 для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" підлягає встановленню те, що, по-перше, особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, та, по-друге, те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Як встановлено судом під час з`ясування офіційних обставин справи полковник ОСОБА_1 , який з 1988 року проходив службу в Збройних Силах (Військово медичний клінічний центр Південного регіону), згідно наказу Головнокомандувача ЗСУ від 31 жовтня 2020 року №359 звільнений з військової служби у запас.

Як вбачається з довідки ВМКЦ Південного регіону від 10.02.2014 №73, діагноз астенічний стан після закритої черепно мозкової травми (30.01.2014р.). Травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно Свідоцтва про хворобу №1585 від 20.10.2020р., 30.01.2014р. під час відрядження на території в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 послизнувся отримав закриту черепно мозкову травму. Відповідно до довідки Обласної медико соціальної експертної комісії №2 від 29.09.2021р. Серії 12ААВ №514352, травма ОСОБА_1 ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Суд зазначає, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття "ветеран війни", яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2021 року по справі № 0540/9350/18-а.

Оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, та інше не доведено позивачем в межах цієї справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дії Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області у не наданні статусу інваліда війни 2 групи, зобов`язання Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області надати статус інваліда війни 2 групи у відповідності до вимог акту огляду Одеської обласної МСЕК від 29.09.2021р., зобов`язання Управління соціального захисту населення Лиманської районної державної адміністрації Одеської області видати посвідчення інваліда війни 2 групи у відповідності до вимог акту огляду Одеської обласної МСЕК від 29.09.2021р.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.