Справа № 300/8654/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р. справа № 300/8654/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Івано-Франківської митниці
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2021 судова справа №300/8654/21 передана на розгляд головуючому судді Гундяку В.Д.
Розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 за №99, згідно наказу №12-ОС від 11.01.2022 про відрахування зі штату суду судді Гундяка В.Д., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №300/8654/21.
Так, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022, справу №300/8654/21 передано на розгляд головуючому судді Тимощуку О.Л.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України (а.с. 102-103).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 23.02.2022 за №7.21-1/10/6/567 від 22.02.2022 (а.с.107-111). Представник відповідача із заявленими позовними вимогами не погодився та вказав, що на виконання згенерованих автоматичною системою аналізу і управліннями ризиками (АСУАР) форм митного контролю посадовими особами Івано-Франківської митниці декларанту надіслано повідомлення щодо необхідності подання оригіналу та/або копії документів, зазначених в гр.44 митної декларації. Декларант надав відповідь, що ним надано всі необхідні документи і просив прийняти рішення раніше 10 денного терміну. Вказав, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 МК України, тому спеціалізованим підрозділом прийнято рішення про коригування митної вартості №UA206000/2021/000066/2 та визначено митну вартість самостійно за резервним методом. Вважає, що при прийнятті картки відмови та рішення про коригування митної вартості митницею дотримано вимоги МК України та інших нормативно-правових актів. Таким чином, просив відмовити у задоволенні позову. Також у поданому відзиві представник відповідача просив суд розгляд справи здійснювати з повідомленням сторін.
Представник позивача 03.03.2022 подав на електронну адресу суду відповідь на відзив (а.с.135-136), в якій наголосив, що одночасно з митною декларацією надав документи, які підтверджують митну вартість товару, однак митний орган не навів доказів того, що подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. З огляду на наведене, просив доводи відповідача у відзиві на позовну заяву відхилити повністю, а позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.
Суд, розглянувши за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, зміст відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, встановив такі обставини.
Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фірмою «NEBAT TEKSTIL» в особі Kasim Barlik (продавець) укладено контракт від 30.06.2020. Пунктом 1 контракту передбачено, що продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію: текстильні вироби в асортименті (товар) (а.с.27-29).
Подання таких документів відповідачем не заперечується.
За результатами розгляду поданої електронної митної декларації та доданих до неї документів 19.10.2021 о 10:57 год, інспектором митного органу розпочато митну консультацію з декларантом. Посилаючись на частину 2 статті 53 Митного кодексу України зобов`язано подати документи для підтвердження заявленої митної вартості: - якщо розрахунок сплачено, банківські платіжні документи; - за наявності, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; - якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, а у разі відсутності таких документів, інспектор просив надати експортний висновок про вартість товару підготовлений спеціалізованою експортною організацією (а.с.129).
На зазначене повідомлення декларантом 20.10.2021 надано відповідь, якою по ВМД UA206020/2021/009037 відповідно до статті 53 МК України проінформовано, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, ВМД країни експорту, інформація про склад тканини, а також цінова інформація виробника товару, надані декларантом та долучені до електронної копії ВМД. Водночас декларант звернув увагу, на той факт, що дана партія товару вже є дев`ятою по рахунку з незмінними цінами, що надходить на адресу одержувача ФОП ОСОБА_3 , від одного відправника в межах одного контракту, починаючи з 2020 року. Просив прийняти рішення раніше 10 денного терміну (а.с.130).
У зв`язку із вищенаведеним, прийнято оскаржене рішення №UA206000/2021/000066/2 від 20.10.2021 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість імпортованого товару за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), зокрема товару №1 28 094,93 доларів США, товару №2 16 409,25 доларів США (а.с.22).
Декларантом позивача подано нову електронну митну декларацію №UA206020/2021/009370 від 21.10.2021, у графі « 43» якої зазначено код методу визначення митної вартості товару « 1/6» (а.с.11).
Не погоджуючись із прийнятими карткою відмови та рішенням про коригування митної вартості товару, позивач для захисту свого порушеного права звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Суд зазначає, що заявлене у відзиві на позов клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін не містить жодного обґрунтування підстав для розгляду цієї справи у судовому засіданні із повідомленням сторін. Натомість, вивчивши матеріали справи, предмет та підстави позову, враховуючи відсутність, на думку суду, особливої складності справи, суд не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні.
Водночас, суд звертає увагу на те, що ні позивач, ні відповідач не позбавлені можливості висловлювати свої доводи та заперечення стосовно спірних правовідносин шляхом подання відзиву на позов, відповіді на відзив заперечення чи інших письмових пояснень. При цьому, розгляд справи судом за правилами письмового провадження жодним чином не порушує принципу рівності сторін, оскільки сторони наділені свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
За таких обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи з повідомленням сторін, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (надалі, також - МК України, Кодекс).
За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно із частиною 1 статті 248 коментованого Кодексу, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Частинами 1 та 2 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями статті 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. Наведене встановлено частинами 1, 2 статті 51 МК України.
Згідно із частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
У відповідності до частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Статтею 53 МК України визначено перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, що встановлено частиною 1 статті 53 МК України.
Згідно із частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
За змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.
Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено частиною 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що з`ясуванню та належній правовій оцінці підлягає встановлення: - чи були у відповідача достатні підстави для витребування додаткових документів, підтверджуючих вартість імпортованого товару; - чи правомірно відповідачем застосовано резервний метод розмитнення.
Аналіз частин 1 та 2 статті 53 МК України свідчить про те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Судом встановлено, що подані 18.10.2021 декларантом позивача до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.
Щодо початку процедури консультацій з декларантом, суд зазначає, що відповідачем витребувано виключно документи, підтверджуючі заявлену митну вартість товару, а в разі їх відсутності експертний висновок про вартість товару.
товару «корсет» та «наколінник» в загальній кількості 24 720 пар загальною вартістю 11 124 долари США (а.с.30-32).
Усі документи, надані до митного оформлення не містять розбіжностей та визначають єдину ціну імпортованого товару (корсети та наколінники) - 11 124 долари США.
Також суд наголошує, що в силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
На переконання суду, подані 18.10.2021 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.
Розглядаючи доводи відповідача щодо неподання декларантом необхідних документів суд, в першу чергу, зазначає, що оскаржувані картка відмови від 18.10.2021 та рішення від 20.10.2021 містять узагальнене посилання на неподання документів, визначених в частинах 2-4 статті 53 МК України, і відповідно не вказано конкретний перелік документів, неподання яких стало підставою для коригування митної вартості імпортованого товару.
Також у відзиві на позов відповідач посилається на загальні норми щодо необхідності включення до митної вартості товару такої її складової як транспортні витрати, однак зазначена підстава неможливості визначення заявленої декларантом митної вартості товару через невключення до митної вартості товару транспортних витрат та необхідність у зв`язку з цим коригування такої вартості не відображалася відповідачем у спірних рішеннях та не вимагалася при здійсненні митної консультації.
Так, відповідач надав суду роздруківку за 19.10.2021 "Початок митної консультації", проведеної між декларантом і відповідачем (а.с.129). Із змісту такої консультації вбачається, що відповідач вимагав подати виключно:
- якщо рахунок сплачено, банківський платіжний документ;
- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару.
На таку вимогу декларант 20.10.2021 скерував посадовій особі Івано-Франківської митниці відповідь, якою повідомлено що по ВМД UA206020/2021/009037 відповідно до статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, ВМД країни експорту, інформація про склад тканини, а також цінова інформація виробника товару, надані декларантом та долучені до електронної копії ВМД. Також декларант звернув увагу, на той факт, що дана партія товару вже є дев`ятою по рахунку з незмінними цінами, що надходить на адресу одержувача ФОП ОСОБА_3 , від одного відправника в межах одного контракту, починаючи з 2020 року (а.с.130).
Верховний Суд в постанові від 09.04.2019 у справі №825/1990/17 сформував наступний правовий висновок "…колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач як на підставу для його прийняття не посилався на невключення до митної вартості товарів витрат на навантаження, вивантаження та доставку товару до порту відправки, а відтак, у силу абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України, Митниця не може посилатися на вказані обставини, враховуючи те, що вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення".
Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду, та зазначає про безпідставне і необґрунтоване посилання у розгляді даної справи на обставини необхідності додавання до митної вартості витрат на транспортування товару, що не слугувало підставою винесення картки відмови в прийнятті митної декларації та оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів від 20.10.2021.
Відтак, суд констатує про відсутність у поданих відповідачем матеріалах доказів на підтвердження обставин про витребування додаткових документів, перелік яких міститься в частині 2 статті 53 МК України, ненадання яких, як вважає відповідач, стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того, оскаржуване рішення, не містить роз`яснення та самого розрахунку числових розбіжностей у вартості витрат на транспортування, а також не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості товару та збільшення такої вартості у чотири рази (44 504,18 долари США) у порівнянні з вартістю, визначеною декларантом у митній декларації від 18.10.2021 (11 124 доларів США).
Відсутність у рішенні про коригування митної вартості обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для скасування такого рішення, з чим також погодився Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/1670/17.
Таким чином, на переконання суду, обґрунтування викладених відповідачем доводів та заперечень носять формальний характер та сформовані відповідачем вже після прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Таким чином, митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.
Окрім цього, суд вказує, що в межах контракту, укладеного 30.06.2020 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фірмою «NEBAT TEKSTIL» у 2020-2021 роках неодноразово здійснювалися поставки ідентичних товарів («пояси-корсети підтримуючі з текстильних матеріалів, трикотажні, еластичні, з утягуючим та зігріваючим ефектом, для затягнення та підтримки тіла в районі поперека» та «наколінники компресійні підтримуючі з текстильних матеріалів, трикотажні, еластичні, з утягуючим та зігріваючим ефектом, для затягнення та підтримки тіла в районі коліна»), що підтверджується копіями електронних митних декларацій №UA209250/2020/013149 від 21.07.2020 (а.с.80), №UA209260/2020/007487 від 11.09.2020 (а.с.81-82), №UA209260/2020/008634 від 20.10.2020 (а.с.83-84), №UA209260/2020/009783 від 24.11.2020 (а.с.85-86), №UA209260/2020/010759 від 22.12.2020 (а.с.87-88), №UA209250/2021/001051 від 10.02.2020 (а.с.89-90), №UA209250/2021/010878 від 03.06.2021(а.с.91-92), №UA206020/2021/007197 від 28.09.2021 (а.с.93-94).
У цих деклараціях декларантом зазначалася така ж ціна на товар, як і в електронній митній декларації №UA206020/2021/009037 від 18.10.2021, зокрема - 0,45 доларів США за одиницю товару.
Зауважень щодо оформлення документів при поданні попередніх електронних митних декларацій не було. Коригування митної вартості товарів «пояси-корсети підтримуючі з текстильних матеріалів, трикотажні, еластичні, з утягуючим та зігріваючим ефектом, для затягнення та підтримки тіла в районі поперека» та «наколінники компресійні підтримуючі з текстильних матеріалів, трикотажні, еластичні, з утягуючим та зігріваючим ефектом, для затягнення та підтримки тіла в районі коліна» митним органом не здійснювалося.
При цьому, декларант під час митної консультації відповідача повідомляв про здійснення дев`яти поставок ідентичного товару за таким ж цінами в межах одного контракту (а.с.130).
Таким чином, судом встановлений неоднаковий підхід до процедури розмитнення товарів декларанта.
Враховуючи те, що описані вище документи, подані до митного оформлення складені належним чином, та підтверджують оплату коштів позивачем у розмірі 11 124 доларів США, суд вважає доводи представника відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно ненадання документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару безпідставними та необгрунтованими.
Також, суд зазначає, що оскаржені рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації не містять жодних обґрунтувань стосовно наявних сумнівів у правильності заявленої митної вартості транспортного засобу та недостовірності документів. А під час проведення митної консультації із декларантом, останньому не надано жодних пояснень стосовно виявлених невідповідностей у поданих документах під час їх розгляду та перевірки.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що:
- декларантом (позивачем) подано усі документи згідно із переліком, передбаченим частиною 2 статті 53 МК України;
- у поданих документах наявні всі відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за придбаний товар.
Як висновок, доводи відповідача про неподання документів, які підтверджують митну вартість товару, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Оцінюючи подані декларантом документи в сукупності митний орган мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України.
Як зазначалося судом, відповідач визначив митну вартість товару позивача за шостим (резервним) методом (стаття 64 МК України). Обґрунтовуючи неможливість застосування кожного попереднього методу розмитнення, відповідачем у рішення про коригування зазначено: «Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (статті 59 МКУ) та методу 2б (статті 60 МКУ) з причини відсутності митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (статті 62 МКУ) та методу 2г (статті 63 МКУ) з причини відсутності вартості основи для розрахунку митної вартості в митного органу».
Проте, в обґрунтування вищезазначених доводів, представником відповідача до відзиву на позов не надано жодних належних письмових доказів.
Також суд зауважує, що у відповідача була наявна інформація щодо ідентичних товарів згідно електронних митних декларацій №UA209250/2020/013149 від 21.07.2020, №UA209260/2020/007487 від 11.09.2020, №UA209260/2020/008634 від 20.10.2020, №UA209260/2020/009783 від 24.11.2020, №UA209260/2020/010759 від 22.12.2020, №UA209250/2021/001051 від 10.02.2020, №UA209250/2021/010878 від 03.06.2021, №UA206020/2021/007197 від 28.09.2021, поставка згідно яких здійснювалася позивачем в межах одного контракту від 30.06.2020. Таким чином, доводи відповідача щодо неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості (за ціною договору щодо ідентичних товарів чи за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) є помилковими.
Тобто відповідачем не обґрунтовано, в порушення вимог статті 58 МК України, визначено митну вартість імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Водночас, згідно із положеннями частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням усіх вищенаведених обставин, правових положень та висновків суду, оскаржувані картка відмови в прийняті митної декларації та рішення про коригування заявленої митної вартості товару, в порушення вимог частини 2 статті 55 МК України, не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відтак, суд дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Письмових доказів на підтвердження понесення позивачем будь-яких інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, станом на момент прийняття рішення суду, не надано.
Таким чином, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 419,97 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №UA206000/2021/000066/2 від 20.10.2021.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ - 43971364) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 419 (дві тисячі чотириста дев`ятнадцять) гривень 97 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, вул. Чорновола, буд. 159, м. Івано-Франківськ, 76005, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.