Справа № 160/6740/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2021 року Справа № 160/6740/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу №160/6740/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про зобов`язання вчинити певні дії,
22.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна судова адміністрація України, в якому позивач просила суд:
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якою встановлено на 1 січня календарного року, а також надбавки за вислугу років у розмірі 50%, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 травня 2020 року по 29 травня 2020 року, а також здійснити перерахунок оплати щорічної відпустки за травень-червень 2020 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021, у справі №160/6740/20 вищезазначений позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 29 травня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якою встановлено на 1 січня календарного року, а також надбавки за вислугу років у розмірі 50%, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 травня 2020 року по 29 травня 2020 року. У задоволені позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.07.2021 у справі №160/6740/20, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2021 року в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якою встановлено на 1 січня календарного року, а також надбавки за вислугу років у розмірі 50%, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 травня 2020 року по 29 травня 2020 року скасовано і направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В означеній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.07.2021 у справі №160/6740/20 зазначено, що правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

За результатами розподілу справи автоматизованою системою документообігу, вказана справа передана на розгляд судді Царікової О.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 до провадження суду прийнято справу №160/6740/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якою встановлено на 1 січня календарного року, а також надбавки за вислугу років у розмірі 50%, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 травня 2020 року по 29 травня 2020 року, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В означеній ухвалі судом залучено Державну судову адміністрацію України в якості другого відповідача у справі №160/6740/20.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що у період з 01.05.2020 по 29.05.2020 мала б бути нарахована суддівська винагорода відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016, а саме: у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та надбавки за вислугу років 60% від посадового окладу, надбавка за адміністративну посаду 5% від посадового окладу. Проте, як зауважила позивач, під час нарахування їй суддівської винагороди за означений період відповідачем-1 було протиправно застосовано обмеження, передбачене частиною 3 статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020. Позивач вважає, що питання виплати суддівської винагороди регулюється саме Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

29.09.2021 до суду надійшов від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву (вх. №14975/21-ел), в якому відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що прийняття Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 №10-р/2020 не є підставою для нарахування та виплати позивачу недонарахованої суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону за спірний період, оскільки зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. З огляду на викладене, відповідач вважає, що посилання позивача на неконституційність Закону №553-ІХ не можуть бути підставою для визнання дій відповідача протиправними, та, як наслідок, зобов`язання останнього вчинити відповідні нарахування та виплати. Також відповідач-1 у відзиві зазначає, що є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та посилається, зокрема, на положення статті 48 Бюджетного кодексу України, в якій передбачено, що розпорядники бюджетних коштів здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням встановлених Кодексом повноважень є порушенням бюджетного законодавства. З огляду на викладене, відповідач стверджує, що не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік (у редакції Закону №553-ІХ). Додатково відповідач зазначив, що на його думку, він не є належним відповідачем у цій справі, оскільки обов`язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України.

12.10.2021 до суду надійшов від Державної судової адміністрації України відзив на позовну заяву (вх. №88155/21), в якому відповідач-2 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо Територіального управління, відповідно Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідач-2 звернув увагу на положення частини 4 статті 48 Бюджетного кодексу України, згідно з якими зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань, на думку відповідача-2, є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №333 від 12.03.2012 (зі змінами), виплата суддівської винагороди як і заробітної плати працівникам апарату суду, у 2020 році здійснювалося за кодом економічної класифікації видатків (далі - КЕКВ) 2111 «Заробітна плата». Територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) поза межами видатків державного бюджету, на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 по 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Уповноважені представники сторін та третьої особи у судові засідання від 01.10.2021, від 22.10.2021, від 19.11.2021 не з`явились.

Представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за відсутністю уповноваженого представника.

Представник Державної судової адміністрації України у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Аналогічного змісту клопотання були подані відповідачем-2 й 28.10.2021 та 04.11.2021 (вх. №93825/21, вх. №96800/21).

Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області правом на подання письмових пояснень на позов не скористалось.

При цьому, жодних заяв або клопотань від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та на які посилається у відзивах відповідач, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України «Про призначення суддів» №674/2008 від 25.07.2008 призначена на посаду судді Покровського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» №326-VII від 06.06.2003 ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Покровського районного суду Дніпропетровської області.

Наказом голови Покровського районного суду Дніпропетровської області №1-к/тр від 08.01.2020 ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, як такій, що має стаж роботи більше 20 років.

Згідно розрахункового листа за травень 2020 року посадовий оклад судді 63 060, 00 грн., доплата за вислугу років 23 232, 63 грн., проте застосовано обмеження у виплаті в сумі 34896,84 грн.

Предметом спору є розмір суддівської винагороди позивача за період з 01.05.2020 по 29.05.2020.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

У відповідності до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, згідно прямої норми Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій.

Частиною 1-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб. Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Однак Законом України від 13.04.2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29, якою встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Таким чином, у серпні 2020 року діяли два чинні закони України, які по-різному визначали розмір суддівської винагороди.

Конституційний Суд України у п.2.2 Рішення від 30.11.2010 року № 22рп/2010 у справі № 1-47/2010 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 14, 24, 64, пунктів 7-13 розділу VII "Прикінцеві Положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" вказує наступне: «Конституційний Суд України неодноразово за верненнями суб`єктів права на конституційне подання розглядав справи і приймав рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) законів про Державний бюджет України чи їх окремих положень.

Зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України встановив, що вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Кодексу; визначений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним; зі змісту положень Конституції України та Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України (абзаци четвертий, п`ятий, шостий пункту 4 мотивувальної частини).

Визнавши вказаним Рішенням окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" такими, що не відповідають Конституції, Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет України (пункти 1, 4 резолютивної частини).

На зазначених положеннях Основного Закону України, Кодексу і наведених правових позиціях Конституційного Суду України ґрунтувалося його Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, яким визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (пункт 2 резолютивної частини). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини)».

Отже, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях прямо вказує на те, що Законом України про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Згідно частин 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

За вказаних обставин суд доходить до висновку, що частина 3 стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, суперечить Конституції України.

Пленум Верховного Суду 29.05.2020 року звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо перевірки відповідності Конституції України (конституційності) зокрема і частин 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік».

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року по справі № 10-р/2020 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX із змінами.

Згідно статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Таким чином положення частин 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто будуть застосовуватися до правовідносин, які виникнуть після ухвалення рішення Конституційним Судом України.

За вказаних обставин відповідач-1 допустив протиправні дії щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 по 29 травня 2020 включно.

Вказану позицію займає Верховний Суд у постанові від 28.07.2021 по справі №160/6740/20.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України (далі - ДСА) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Виплата суддівської винагороди (відповідачем) із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), на думку суду, могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що вочевидь свідчить про безпосередню участь ДСА у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди, зокрема й до появи заборгованості з її виплати протягом травня 2020 року.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, суд доходить до висновку, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Крім того, суд зазначає, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів, призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку треба зауважити також, що, враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА).

У розрізі обставин цієї справи суд не намагається заперечити, що ТУ ДСА у Дніпропетровській області є належним відповідачем за позовом. Зазначення цього органу як відповідача у цій справі видається цілком закономірним, адже саме він як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня нараховує і виплачує суддівську винагороду суддям Покровського районного суду Дніпропетровської області.

Водночас, з огляду на наведені міркування, правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.05.2020 по 29.05.2020 включно у розмірі 34896, 84 грн., оскільки це є необхідним для захисту прав та законних інтересів позивача та відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.07.2021 у справі № 160/6740/20.

Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини 2 статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, надбавки за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01.05.2020 по 29.05.2020 включно;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.05.2020 по 29.05.2020 включно у розмірі 34896 (тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) грн. 84 коп.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2013 у справі «Савіцкас та інші проти Литви» є неприйнятним, оскільки в цій справі надана оцінка нормі «коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується…», що міститься в п.3 ст. 11 Закону про суди Литви, з урахуванням рішення Конституційного суду цієї держави від 28.03.2006, який вказав, що при такій нормі в такому разі тимчасове скорочення заробітної плати суддів було законним. В той час як норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» таких норм не містять.

Посилання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини на рішення від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйяртан Асмундсон пртит Ісландії» є неприйнятним, оскільки фактичні обставини встановлені Європейським Судом з прав людини у цих справах є іншими ніж у даній адміністративній справі; крім того, суд зазначає, що втручання в права, гарантовані статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік» в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, не мало підстави у національному законодавстві, оскільки згідно статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а не Законом України «Про Державний бюджет України».

У відповідності до вимог ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно Рішень Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8/рп-2013 та від 15.10.2013 № 9/рп-2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат; у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Враховуючи те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначено строку звернення з позовом до суду з вимогою про нарахування та виплату суддівської винагороди, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальні норми КЗпП України стосовно не обмеження будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить.

Позивач в даній категорії справ звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, буд. 21-А, м.Дніпро, 49027; ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м.Київ, 01021; ), треті особи: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, буд. 18/5, м.Київ, 01021; ), Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. Челюскіна, буд. 1, м.Дніпро, 49000; ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, надбавки за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01.05.2020 по 29.05.2020 включно.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Покровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.05.2020 по 29.05.2020 включно у розмірі 34 896 (тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість) грн. 84 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 19.11.2021.

Суддя О.В. Царікова