Справа № 460/5726/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2022 року м. Рівне №460/5726/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 11.03.2021, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 19268,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно нараховано суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Об`єкт майна, який слугував базою нарахування податку, належить до будівель промисловості, а тому не може бути об`єктом оподаткування в силу приписів п.266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 12.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

04.04.2022 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Ухвалою від 05.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

29.04.2022 від Головного управління ДПС у Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що зареєстроване за позивачем на праві приватної власності нежитлове приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розумінні пп."є" п.266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України. По-перше, позивач припинив підприємницьку діяльність з 18.08.2020 року. Згідно відомостей Податкової декларації про майновий стан та доходи за 2020 рік по звітну дату 17.08.2020 позивач не здійснював діяльність з промислового виробництва (виготовлення продукції будь-якого виду). По-друге, в справі відсутні будь-які докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 впродовж 2020 року використовував належну йому на праві власності нежитлову будівлю, яка відноситься до будівель промисловості, для виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). А відтак, відповідно до правової позиції ВС, висловленої в справі № 820/3556/17, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі позивач не має. Просить у задоволенні позову відмовити.

04.05.2022 позивачем подано відповідь на відзив, за змістом якої твердження відповідача є необґрунтованим. Використання ОСОБА_1 (у своїй господарській діяльності як ФОП) об`єкту промисловості за призначенням протягом 2020 року не є тотожним поняттю здійснення промислового виробництва чи отримання доходу від об`єкта промисловості за 2020 рік, а нормами Податкового кодексу України (з урахуванням висновків постанов ВС від 15.05.2018 по справі № 806/2676/17 та № 820/3556/17) визначено, що не є об`єктами оподаткування: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Більше того, у постановах ВС по справах № 806/2676/17 та № 820/3556/17 наголошено, що не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, котрі перебувають у власності фізичних чи юридичних осіб (а не виключно фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб) та використовуються останніми за призначенням. Належним позивачу виробничо-сервісний центр літ. А-2 станом на 11.03.2021 (момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) мало та має ознаки будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування. Крім того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене щодо усього 2020 року, незважаючи на те, що позивач припинив підприємницьку діяльність 17.08.2020. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 27.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.10.1999 по 17.18.2020 (вказані обставини сторонами не заперечуються).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2014, ОСОБА_1 на праві власності належить наступний об`єкт нерухомого майна: будівля, виробничо-сервісний центр літ. А-2, загальною площею 890,1кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

У зв`язку з цим, Головним управління ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми Ф від 11.03.2021 № 0-1716 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18100300 за 2020 рік в сумі 19268,07 грн. (а.с.6).

Не погоджуючись із правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 09.02.2022 № 1692/9/99-00-06-01-04-09, податкове повідомлення-рішення від 11.03.2021 №0-1716 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

У зв`язку з вказаним позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпункт 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України визначає перелік об`єктів, які не є об`єктами оподаткування. Так, пункт (є) вказаного підпункту в спірному періоді (2020 рік) був викладений в двох редакціях:

- в період до 22.05.2020 вказана норма передбачала, що не є об`єктом оподаткування: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

- в період з 23.05.2020 вказана норма передбачає, що не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства, зокрема, й ПК України, не містять визначення поняття будівлі промисловості.

Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року №530 (далі іменується ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі іменується - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) Резервуари, силоси та склади належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Як вбачається з Технічної документації із землеустрою від 07.04.2013, документація стосувалася документів, що посвідчують право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) підприємця ОСОБА_1 саме для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для будівництва та експлуатації споруди ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 ) (а.с.17-25).

Згідно з Декларацією від 20.11.2014 №РВ77 визнано готовність до експлуатації об`єкта: Продовження будівництва виробничо-сервісного центру на АДРЕСА_1 . Замовником об`єкта є ОСОБА_1 (а.а.с.19-24).

Відповідно до наказу Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01.12.2014 №290 Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (виробничо-сервісному центру, який закінчений будівництвом відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.11.2014 №РВ77), присвоєно адресу: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Разом з цим, суд зауважує, що існує однозначна судова практика Верховного Суду щодо застосування підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яка обов`язкова до застосування судами в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Так, згідно висновків Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17, від 07.09.2021 у справі №819/60/18, від 18.10.2021 у справі №2040/7391/18 та від 24.11.2021 у справі №520/7962/19, застосування підпункту "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- використання таких об`єктів, з врахуванням виду їх діяльності, за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду);

- віднесення будівлі за ДК 018-2000 до групи 125 «Будівлі промислові та склади».

Таким чином суд зазначає, що у даному випадку виконується лише одна з умов, а саме: належна позивачу будівля відноситься до будівель промисловості та класифікується у групі 125 «Будівлі промислові та склади» ДК 018-2000. Вказані обставини також підтверджені рішеннями судів у справах №817/942/18, 460/6009/20 (а.с.30-43).

Разом з цим, позивачем не надано жодних доказів використання зазначеного майна в господарській діяльності за функціональним призначенням.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що не проводив реалізацію виготовленої продукції та не отримував кошти, однак це не означає, що він не здійснював діяльність. Позивач не отримував доходу, а діяльність здійснював. В підтвердження здійснення діяльності надав копії рахунків за електроенергію. Позивач вказує, що також був платником ПДВ і в щомісячних деклараціях збільшувався податковий кредит (стабільно, щомісячно), при сталому незмінному податковому зобов`язанні (відсутність доходу).

З приводу вказаних тверджень позивача суд зазначає, що надані до матеріалів справи копії рахунків-фактур за спожиту електричну енергію виписані позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , а не за адресою виробничо-сервісного центру - АДРЕСА_1 . А відтак, вказані рахунки за електричну енергію не можуть свідчити про використання позивачем впродовж 2020 року виробничо-сервісного центру ( АДРЕСА_1 ) за функціональним призначенням.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік по звітну дату 17.08.2020, у період здійснення підприємницької діяльності позивач не здійснював діяльність з промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду чи надання послуг).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд уважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Вирішуючи питання правомірності визначення податкового зобов`язання, з огляду на всі фактичні обставини даної справи, враховуючи положення Основного Закону, зокрема статті 13 Конституції України: "Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству" статті 67 Конституції України, "Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом", а також дотримання відповідачем положень Податкового кодексу України в частині його повноважень та функцій, суд визнав, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем відповідно до чинного законодавства, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Баланс інтересів у спірних правовідносинах досягнутий шляхом реалізації відповідачем норм права при визначенні податкового зобов`язання позивачу без свавільного втручання та без покладення надмірного тягара.

Отже, у справі, що розглядається суд дійшов висновку, що належна позивачу нежитлова будівля є об`єктом справляння податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки виходячи з того, що ОСОБА_1 не надав доказів використання приміщення за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. А відтак, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 травня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя С.М. Дуляницька