Справа № 240/21027/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Житомир справа №240/21027/20

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у прийнятті рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 10.07.2019 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в сумі 390242,88 гривень, з урахуванням безумовного права на таку допомогу у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності з 10.07.2019 внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків по ліквідації насідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України від 20.12.1990 №565 "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в період з 19.07.1982 по 15.12.1998 він проходив службу в органах внутрішніх справ України, а в період з 31.07.1986 по 31.08.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Під час проходження служби він отримав захворювання, які відповідно до свідоцтва про хворобу від 02.12.1998 №75/423 пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв`язку з цим, під час первинного огляду органами МСЕК йому з 14 січня 1999 року була встановлена ІІІ група інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності. Крім того, виплачено страхове відшкодування з обов`язкового страхування працівників Міністерства внутрішніх справ України в сумі 11157,12 гривень. Пізніше, при повторному огляді йому з 03 липня 2019 року було встановлено ІІ групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що він, як інвалід ІІ групи, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, має право на отримання одноразової грошової допомоги. З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги він звернувся з відповідною заявою до Міністерства внутрішніх справ України. Однак, відповідач відмовив йому в призначенні такої допомоги, у зв`язку з тим, що встановлення ІІ групи інвалідності (03.07.2019) відбулося в період понад два роки від дати встановлення ІІІ групи інвалідності, що суперечить пункту 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Позивач вважає, що виникнення у нього права на виплату одноразової грошової допомоги пов`язане безпосередньо з фактом встановлення інвалідності, тобто таке право виникає з дня встановлення інвалідності, зазначеного в довідці медико-соціальної експертної комісії та може бути реалізоване протягом трьох наступних років від цієї дати. В свою чергу, норма пункту 4 Порядку №850 не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності після первинного її встановлення. Крім того, позивач зазначає, що пункт 4 Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотка втрати працездатності. З огляду на зазначене, позивач зазначає, що відмова Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності є протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Міністерство внутрішніх справ України подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що в пункті 4 Порядку №850 законодавець обмежив право на виплату одноразової грошової при встановлені вищої групи інвалідності під час повторного огляду МСЕК обмежено законодавцем терміном в 2 роки. Вказує, що оскільки між первинним оглядом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), під час якого йому встановлено ІІІ групу інвалідності, та повторним оглядом (03.07.2019), під час якого йому встановлено ІІ групу інвалідності, пройшло більше 2 років, то правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850 не було. На підтвердження правомірності прийнятого рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.10.2020 у справі №711/1837/18.

Крім того, у відзиві на позовну заяву Міністерство внутрішніх справ України зауважило, що зазначеною в довідках МСЕК причиною встановлення ОСОБА_1 інвалідності є захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому він, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №760, має право на виплату компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену цими нормативно-правовими актами, а не на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850.

З огляду на вищезазначене, відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 19.07.1982 по 15.12.1998 проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області. При цьому, в періоди з 31.07.1986 по 08.08.1986, з 11.08.1986 по 23.08.1986 та з 25.08.1986 по 31.08.1986 він виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією довідки від 15.10.1992 №16/381, виданої Управлінням внутрішніх справ Житомирської обласної державної адміністрації (а.с.15).

Згідно свідоцтва про хворобу від 02.12.1998 №75/423, ВЛК УМВС України в Житомирській області був здійснений медичний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого встановлено, що наявні у нього захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім того, за висновком військово-лікарської комісії позивач був визнаний непридатним до військової служби (а.с.16-17).

У зв`язку з цим, згідно наказу від 08.12.1998 №147 о/с полковник міліції ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку на підставі пункту "б" статті 65 (через хворобу Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.12).

14 січня 1999 року Житомирською обласною МСЕК №1 був проведений первинний огляд позивача, за наслідками якого йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК серії 2-18 ЖИЗ №025932 (а.с.18) та випискою з акту огляду МСЕК №027426 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (а.с.18а).

Згідно із довідкою Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхована компанія "Оранта" від 30.07.2019 №0690-06-05/688 (а.с.21), 27 березня 2000 року ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності, було виплачено страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників Міністерства внутрішніх справ України в сумі 11157,12 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 №59 "Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ республіки" в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.1992 №627 "Про порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України.

В подальшому, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено йому з 03.07.2019 ІІ групу інвалідності та 65 % втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №548789 (а.с.19) та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №040272 (а.с.20).

Позивач вважає, що внаслідок встановлення йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 03.07.2019 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою про виплату вказаної допомоги.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви, Ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, склала висновок від 02.08.2019 про призначення ОСОБА_1 відповідно до п. 3.2 Порядку №850 одноразової грошової допомоги в розмірі 390242,88 гривень та разом із заявою позивача та доданими до неї документами направила його до Міністерства внутрішніх справ України (а.с.25).

При цьому, розмір зазначеної у висновку одноразової грошової допомоги - 390242,88 гривень був визначений як різниця, між одноразовою грошовою допомогою, що виплачується у зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності, та розміром суми, раніше виплаченої йому у зв`язку з встановлення ІІІ групи інвалідності (401400,00 грн. - 11157,12 грн. = 390242,99 грн.).

В свою чергу, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернув матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п. 4 Порядку №850, про що позивача було повідомлено листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 24.09.2019 №249лк/29 (а.с.23).

Не погоджуючись з такими діями Міністерства внутрішніх справ України, позивач оскаржив їх до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 240/11836/19 позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, що виразилась у неприйнятті рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи з 3 липня 2019 року, а також зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 3 липня 2019 року, та прийняти рішення, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року, з урахуванням висновків суду.

На виконання вищезазначеного судового рішення Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянув матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняв рішення про відмову у призначенні йому такої допомоги.

З листа Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 02.11.2020 №744лк/29 (а.с.24), яким ОСОБА_1 повідомлено про прийняте Міністерством внутрішніх справ України рішення, вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стала невідповідність надісланих матеріалів вимогам пункту 4 Порядку №850, яка полягала в тому, що встановлення йому ІІ групи інвалідності (03.07.2019) відбулося в період понад два роки від дати встановлення йому ІІІ групи інвалідності (14.01.1999), що позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.24).

Вважаючи рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, спір у даній справі виник щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності особі, як колишньому працівнику ОВС, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку №850.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон №565-ХІІ) визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання Закону України "Про Національну поліцію"

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Частиною шостою статті 23 Закон №565-ХІІ визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог статті 23 Закону №565-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 жовтня 2015 року №580, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Вказаний Порядок №850 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Перелік документів, які необхідно подати працівнику міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, визначений у пункті 7 вказаного Порядку.

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС України в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункту 8 Порядку № 850).

Згідно із пунктом 9 Порядку № 850 МВС України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

За правилами пункту 10 Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.

Таким чином, за колишніми працівниками органів внутрішніх справ зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-ХІІ, відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію".

Водночас, пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що у випадку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.10.2020 по справі №711/1837/18 зазначила, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

При цьому, право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.

Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду.

Положеннями статті 23 Закону №565-ХІІ, які втратили чинність із набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.

Такий механізм визначений лише Порядком №850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, суд зазначає, що вказані положення пункту 4 Порядку №850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Також суд надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній справі суд враховує висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду, викладені у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18.

У вищезазначені постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16 та інших постановах, про те, що пункт 4 Порядку №850 не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності, та дійшла наступних висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах:

- із втратою чинності з 07.11.2015 Закону №565-ХІІ право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;

- Закон №565-ХІІ, що діяв до набрання чинності Законом №580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

- положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;

- передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.

Застосовуючи вищезазначені висновки, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18, зазначила, що між подіями повторного огляду, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, та первинним встановленням ІІІ групи інвалідності, минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Застосовуючи цей висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суд, викладені у постанові від 22.10.2020 у справі № 711/1837/18, до даної справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 було встановлено 14.01.1999, а ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 03.07.2019.

Вказане свідчить, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено вищу групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності. З огляду на зазначене та враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, передбачене пунктом 4 Порядку № 850, суд приходить до висновку, що права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має.

Відтак, за вказаних обставин, рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №2340/3024/18, від 15 лютого 2022 року у справі №300/2476/19, від 13 серпня 2021 року у справі №707/1951/17.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги тичини ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601; ), третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області (вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, 10008; ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович