Справа № 380/4556/22
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

справа №380/4556/22

провадження № П/380/4577/22

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.

за участю секретаря судового засідання Суліковської У.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Іванейко Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/4556/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС України у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 07.10.2021 №Ф-7252-52 на суму 15112,60 грн ГУ ДПС у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.10.2021 отримав вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7252-52 від 07.10.2021, згідно з якої позивачу нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 15112,60 грн. Позивач вважає оскаржувану вимогу протиправною, зазначає, що отримує пенсію за віком, а тому згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску, оскільки є пенсіонером та отримує пенсію. Тому вважає, що він не є платником ЄСВ, отже і спірна вимога відносно нього є протиправною.

Ухвалою суду від 28.02.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

11.04.2022 за вх. №26489 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідно до інформації з електронного кабінету платника податків, позивач перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Львівській області з 06.05.2014, перебуває на обліку як платник єдиного внеску з 06.05.2014. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі, яка обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до інтегрованої картки платника податку для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять незалежну професійну діяльність, станом на 30.09.2020 у позивача обліковується недоїмка у розмірі 15112,60 грн. Вищезазначена заборгованість виникла внаслідок зобов`язання з єдиного внеску, самостійно визначеного скаржником у звітах про суми нарахованого доходу. З огляду на це, Головним управлінням ДПС у Львівській області виставлено вимогу від 07.10.2021. Така вимога була скерована позивачу поштовим відправленням та отримана останнім. З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.04.2022 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/4556/22 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

20.05.2022 за вх. №35480 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Зазначив, що при державній реєстрації від позивача, як фізичної особи, законодавством не вимагалось зазначення статусу пенсіонера. Вказав, що після того, як йому стало відомо про факт неправомірного нарахування ДПС єдиного соціального внеску, він інформував податковий орган листом від 26.04.2019 про те, що він є пенсіонером за віком, а тому звільнений від сплати єдиного внеску. Зазначив, що договір про визнання електронних документів за яким можливе визнання податкових документів та обмін електронними документами між платником та ДПС було підписано лише 28.04.2017, з чого випливає, що запис про нарахування єдиного внеску за 2015 рік зроблено відповідачем безпідставно.

В засіданні суду 26.05.2022 представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, зареєстровані 27.05.2022 за вх. №37513. Зазначив, що відповідно до ч. 4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з п. 2 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 №435, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Вказав, що позивачем самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску відповідно до поданих декларацій від 02.02.2016 № та від 18.01.2019 №7329999. Крім цього зазначив, що Порядок виправлення помилок у самостійно поданих звітах обумовлений розділом V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, передбачає, що у разі виявлення помилки у звіті до закінчення строку подання цього звіту страхувальник повторно формує та подає звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за місцем обліку. Доказів того, що позивач подав уточнюючий звіт для виправлення помилок у самостійно задекларованих сумах суду не подано, а подання заяви позивачем про скасування помилкових нарахувань по єдиному соціальному внеску не може вважатись належним доказом подання звіту форми скасовуюча, що в свою чергу не спростовує законності вимоги про стягнення з позивача на користь держави заборгованості по ЄСВ. З огляду на наведене просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю. Наголошує, що є пенсіонером і користується пільгами для пенсіонерів незважаючи на помилково скерований звіт.

Представник відповідача позовні вимоги заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 позивач є пенсіонером за віком.

09.02.2016 позивачем подано звіт про суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, яким самостійно визначив зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2015 рік на загальну суму 5283,88 грн.

Крім цього, 30.01.2019 позивач подав звіт про суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, яким самостійно визначив зобов`язання зі сплати єдиного внеску за 2018 рік на загальну суму 9828,72 грн.

З інтегрованої картки позивача вбачається, що станом на 30.09.2021 сума заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 15112,60 гривень.

07.10.2021 Головне управління ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7252-52, за якою заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 15112,60 гривень.

21.10.2021 позивачем подано скаргу на вказану вимогу до ДПС України, в якій з посиленням на те, що він є пенсіонером за віком, а звіти про суми нарахованого єдиного внеску ним подавались помилково, просив відкликати вимогу від 07.10.2021 №Ф-7252-52 про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням ДПС України від 12.11.2021 №25721/6/99-00-06-02-01-06 про результати розгляду скарги скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зазначено, що у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, а отже відсутні підстави для скасування самостійно визначених скаржником зобов`язань за 2015 та 2018 роки.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з статтею 1 Закону №1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи з зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону №1788 визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

З викладеного слідує, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині 3 статті 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, позивач, будучи суб`єктом господарювання, не приймав добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з нею договору про добровільну участь.

Оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, то відповідно до частини сьомої статті 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07 липня 2011 року №3609-VІ, ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Саме подані звіти позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 та 2018 роки з визначенням суми єдиного внеску за 2015 та 2018 роки, відповідачем було розцінено, як намір ОСОБА_1 сплатити відповідну суму єдиного внеску, а тому, і було сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7252-52 від 07.10.2021, відповідно до якої, станом на 30.09.2021 позивачу необхідно було сплатити борг з ЄСВ в сумі 15112,60 грн.

Суд зазначає, що подання позивачем звіту не є самостійним визначенням грошових зобов`язань у розумінні пункту57.1 статті 57 Податкового кодексу України, відповідно, ці суми неможливо ототожнити з узгодженими грошовими зобов`язаннями, а тому несплата сум, зазначених у них, не свідчить про виникнення боргу.

Таким чином, з фактом подання звітів з ЄСВ не виникає обов`язок здійснювати його сплату, відповідно, несплата цих сум не призводить до виникнення недоїмки.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним судом у постанові від 11 лютого 2020 року у справі №240/4809/19, адміністративне провадження №К/9901/29841/19.

З огляду на наведені положення Законів, суд дійшов висновку, що особи, які є пенсіонерами (у тому числі позивач у справі) мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464, оскільки ця норма не містить жодних обмежень та умов щодо помилкового подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 та 2018 роки.

Зазначений висновок підтверджується практикою Верховного Суду України у справах щодо аналогічних правовідносин, а також правовими висновками Верховного Суду у справах щодо аналогічних правовідносин, зокрема №1640/2837/18, №805/2195/17-а.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності формування спірної вимоги.

Натомість доводи позивача щодо наявності підстав визнання оскаржуваної вимоги протиправною знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи.

Даючи оцінку оскаржуваній вимозі, суд дійшов висновку, що така не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України для такого роду рішень та прийнята з порушенням положень Закону №2464-VI, тому її необхідно визнати протиправною і скасувати, задовольнивши позов.

Відтак, суд враховує, що в даній справі обов`язок доказування правомірності своїх дій та прийнятого рішення покладено на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС України у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2021 №Ф-7252-52.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.05.2022.

Суддя Сподарик Н.І.