Справа № 320/10872/21
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
31 травня 2022 року Київ 320/10872/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку оскарження бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати йому при звільненні грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки та покладання на відповідача обов`язку виплатити грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки в повному обсязі за період з 2016 по 2021 роки.

Ухвалою суду від 09.02.2022 позовна заява була залишена без руху, заявникові запропоновано усунути виявлені у ній недоліки шляхом подання позову у кількості екземплярів, що відповідає кількості учасників справи із зазначенням у ній: конкретних дат спірного періоду, числа та місяця його початку та кінця; адреси електронної пошти сторін; викладення обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги з посиланням на докази, що підтверджують ці обставини, а саме, що відповідач є розпорядником грошових коштів для здійснення виплат за невикористані дні додаткової відпустки; порядку звільнення позивача з військової служби та дії, які були вчинені ним для одержання компенсаційних виплат за невикористані додаткові відпустки, в тому числі, коли та кому було подано відповідний рапорт з вимогою провести виплату грошової компенсації та рішення командира військової частини за наслідком його розгляду; зазначення загального розміру виплат, які мають бути одержані позивачем за спірний період, тобто з 2016 по 2021 роки у розрізі помісячних виплат із виокремленням кожної виплати та представленням суду відповідних доказів, якими підтверджені суми нарахованих та одержаних виплат (довідки з в/ч; копії відомості); надання рішення відповідача про відмову у здійсненні нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні календарної відпустки та тривалості невикористаної відпустки та періодів, в яких така відпустка не була реалізована та доказів щодо невиплати грошової компенсації; загального розміру грошових виплат при звільненні у розрізі кожної виплати та підтвердження факту одержання коштів (копія відомості, виписка із банківської картки; надходження на р/р позивача) тощо; конкретизації розрахункового періоду, тобто періоду за виключенням святкових та вихідних, днів відпустки та тимчасової непрацездатності позивача; зазначення алгоритму розрахунку суми компенсації; розміру посадового (місячного) окладу (тарифної ставки), установленого позивачеві на момент нарахування компенсаційних виплат; зазначення відомостей про розмір грошового забезпечення позивача у період з 2016 по 2021 із визначенням помісячних виплат та надання довідки, якими ці виплати підтверджені; подання заяви про поновлення строку звернення до суду та квитанції про сплату судового збору за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1984, 8 грн., обґрунтування порушення прав, свобод та інтересів заявника із визначенням змісту порушених прав.

25.05.2022, на виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 була подана заява про усунення недоліків, яка передана на розгляд суду 31.05.22, що підтверджується актом відділу документального забезпечення і контролю Київського окружного адміністративного суду від 31.05.22.

Дослідивши зміст заяви, суд констатує повне невиконання вимог судового рішення, в тому числі і в частині подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та квитанції про оплату судового збору.

Вирішуючи питання щодо можливості подальшого розгляду позовної заяви за наведених обставин, суд виходив з такого:

імперативними приписами ч.1 ст. 45 КАСУ на учасників справи покладено обов`язок добросовісного користування процесуальними правами. Законом також встановлена заборона на їх зловживання.

За правилом ч.2 ст.45 КАСУ, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема вчинення дій, які спрямовані на безпідставне перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Водночас, суд наголошує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України, - ч.2 ст. 14 КАСУ.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням збоку держави, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання.

Диспозитивність (dispono) - розпоряджаюся - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Залишення позову без розгляду - є негативним правовим наслідком для заявника у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, цей наслідок сприяє швидкому просуванню судового процесу.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також висловлював правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами також загалом може визнаватися таким, що має легітимну мету (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства.)

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, визначених статтями 160, 161 цього Кодексу, суддя, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, -ст.169 КАСУ.

Наслідком неусунення виявлених судом недоліків позову, за умови встановлення судом факту зловживання учасником процесу своїми правами, є залишення позовної заяви без розгляду.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини розуміє таке його використання, що спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, що суперечить принципу правової визначеності. Суд вказав, що "існує велика кількість змішування таких категорій як зловживання процесуальним правом і реалізація процесуальних прав". Небезпека зловживання процесуальними правами у даному випадку полягає в тому, що формально начебто дії позивача не виходять за межі правового поля, а насправді ними заподіюється шкода інтересам правосуддя. Це виявляється у поєднанні диспозитивного права на допустимість для особи будь-яких процесуальних прийомів з протиправним наміром примусити суд вчиняти так, як позивач вважає за потрібне, навіть якщо такі дії (зокрема щодо до прийняття неналежно оформленої позовної заяви) будуть виходити за рамки процесуального законодавства

Отже, законом встановлені чіткі та зрозуміли вимоги, які пред`являються до позовної заяви і обов`язком суб`єкта звернення є дотримання цих вимог при її подачі.

Згідно з ухвалою суду від 09.02.2022, яка є різновидом судового рішення, а відтак обов`язковим для виконання на всій території України, на позивача були покладені чіткі та зрозумілі обов`язки: привести позов у відповідність з вимогами ст.160,161, 122 КАСУ, в тому числі щодо подачі заяви про поновлення строку звернення до суду. Однак, позивач на власний розсуд розпорядився наданим йому правом виконати ці вимоги чи ні, вимоги суду не виконані.

Таким чином, дії позивача підпадають під очевидні ознаки зловживання наданими йому процесуальними правами, які виявляються у створенні ситуації, спрямованої на перешкоджання подальшому розгляду справи, адже положеннями ст.ст.122-123 КАСУ передбачені певні обмеження для розгляду позовів з пропуском строку звернення до суду.

Одночасно, суд зважає на таке:

як слідує із резолютивної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просить здійснити стягнення з 2016, в той час як до суду з позовом звернувся у вересні 2021, у зв`язку з чим суд констатує факт пропущення ним строку звернення до суду, беручи до уваги таке:

відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. На підставі частини 1 статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, Кодекс адміністративного судочинства України, як спеціальний нормативно-правовий акт, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, визначає місячний строк звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби.

Про порушення своїх прав у вигляді невиплаченої індексації грошового забезпечення позивач повинен та міг дізнатись в день одержання чергових виплат грошового забезпечення. Отже, перебіг строку звернення до суду почався для нього з 01.01.2016 року.

Як слідує із ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Отже, позивач повинен обґрунтувати у заяві про поновлення строку звернення до суду, які обставин непереборної сили заважали йому звернутися вчасно до суду, зокрема, після одержання розрахунку при звільненні, розмір якого не відповідав сумі, встановленої законом.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В порушення даної норми позивачем надано до суду ксерокопію льотної книжки, яка виготовлена поганої якості, що позбавляє суд можливості встановити обставини на які посилається позивач.

Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб поля документа не були порушен; відмітка про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Щодо права на пільгу позивача від сплати судового збору як військовослужбовця, військовозобов`язаного та/або резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, суд урахував, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлено Законом України « Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII. Частиною 1 ст. 29 Закону України №2232-XII передбачено, що військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

За даними військового обліку районні (міські) військові комісаріати здійснюють вивчення і попередній відбір військовозобов`язаних для проходження навчальних зборів без виклику їх у військові комісаріати. Сповіщення військовозобов`язаних, відібраних кандидатами для призову на навчальні збори, проводиться для перевірки їх облікових даних та проведення медичного огляду.

На військовозобов`язаних, призваних на навчальні збори, військові комісаріати подають командирам військових частин (установ) перший примірник списку військовозобов`язаних, третій залишається у військовому комісаріаті. Перший та другий примірники списків військовозобов`язаних вручаються командиром (начальником) військової частини (установи) старшому команди під особистий підпис. Список військовозобов`язаних є підставою для зарахування військовозобов`язаних на всі види забезпечення у військовій частині (установі).

Про початок та закінчення зборів військовозобов`язаних та резервістів видається відповідний наказ командира військової частини.

Час і строки проведення навчальних зборів військовозобов`язаних та резервістів визначаються Генеральним штабом Збройних Сил України та органами управління іншими військовими формуваннями відповідно до цього Закону, - ч,4 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, для одержання права на пільгу по сплаті судового збору за вказаних обставин, позивач повинен надати наказ командира в/ч про початок та закінчення зборів та його участь у цих зборах у якості військовозобов`язаного, військовослужбовця та/або резервіста.

Крім того, право на одержання пільги щодо сплати судового збору на підстав п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вищевказані особи мають виключно у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

При зверненні до суду, позивачем не надано доказів, що він є призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і саме у цьому становищі подає позов у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Враховуючи викладене, позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.Інших підстав для звільнення від сплати судового збору позивачем не надано та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено.

Керуючись статтями 44-45, 122-123, 160, 161, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:
1. позовну заяву ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , м. Васильків, вул. Декабристів) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали направити позивачеві для відома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.