Справа № 200/1642/22
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Справа№200/1642/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, просив:

- визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 Національної Гвардії України, щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно за весь період служби з 25 листопада 2016 року по 25 листопада 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України 25 листопада 2020 року;

- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за не отримане речове майно за весь період служби з 25 листопада 2016 року по 25 листопада 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України 25 листопада 2016 року, та надати довідку з помісячним розрахунком грошової компенсації з 25 листопада 2016 року по 25 листопада2020 року.

Позов обґрунтовував тим, що після звільнення з військової служби подав до відповідача заяву про нарахування та виплату грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно. Проте таку компенсацію йому виплачено не було.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивач в період з 25 листопада 2016 року по 25 листопада 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Вважав, що право на грошову компенсацію за неотримане речове майно мають лише військовослужбовці. При цьому особи, які вже звільнені з військової служби, статусу військовослужбовців не мають.

Під час проходження військової служби у військовій частині та під час звільнення з неї позивач із рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався. Тому вважав, що він як особа, яка звільнена з військової служби, не має права на таку компенсацію.

Також вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, який, на думку відповідача, повинен обчислюватися з дня звільнення зі служби.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 25 листопада 2016 року по 25 листопада 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (підтверджується, зокрема довідкою відповідача від 04 лютого 2022 року № 646).

Наказом командира вказаної військової частини від 25 листопада 2020 року №237 (по стройовій частині) позивача, звільненого наказом від 12 листопада 2020 року №80 о/с з військової служби в запас відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 25 листопада 2020 року.

Грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно йому нараховано та виплачено не було.

30 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання такої грошової компенсації (заява зареєстрована відповідачем 07 вересня 2021 року за № К-288).

Листом відповідача від 09 вересня 2021 року №40/57/27/3-3084 в задоволенні заяви відмовлено, з посиланням на те, що до звільнення у запас ним командиру військової частини не було подано рапорту про виплату вказаної грошової компенсації, тому підстави для її нарахування та виплати відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 вказаного Закону у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 91 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Абзацом 1 п. 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з п.п. 3 та 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордон служби, Адміністрацією Держспецтранс служби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 вказаного Порядку).

Верховний Суду в постановах від 17 березня 2020 року у справі №815/5826/16, від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18, від 14 листопада 2018 року у справі №809/1488/16, від 28.01.2021 року у справі № 520/1190/2020 дійшов висновку, що закупівельна вартість такого майна визначається станом на 1 січня поточного року, в якому відбулося припинення військової служби. Застосування закупівельних цін на речове майно за минулі роки при виплаті грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є таким, що не відповідає вимогам п. 5 Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178.

Пунктом 4 розд. ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232, визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, військовослужбовці мають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке зберігається і після їх звільнення їх з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №803/774/17 та від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, проте грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно йому не виплачено, чим порушені права позивача.

Виходячи з встановлених судом обставин та того, що нарахування та виплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно належить до безпосередніх повноважень відповідача суб`єкта владних повноважень, і законодавство чітко визначає як вона розраховується, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та іншим шляхом шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року (тобто, станом на 1 січня року, в якому відбулося припинення військової служби, а не станом на день звільнення, як бажав позивач) (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

При прийнятті рішення судом враховано те, що відповідачем до суду подано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 (довідка від 10 лютого 2022 року № 205). Проте, у вказаній довідці не зазначено за цінами станом на яку дату якого року застосована закупівельна вартість такого речового майна та не зазначено, що грошова компенсація вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно позивачу нарахована. Крім того, право позивача на отримання такої компенсації відповідачем заперечувалося.

Щодо похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача надати довідку з помісячним розрахунком грошової компенсації з 25 листопада 2016 року по 25 листопада 2020 року

Дії (або рішення, або бездіяльність) відповідача щодо такої довідки в даній справі не оскаржуються та не є предметом спору в ній. З огляду на наведене заявлені в цій частині позовні вимоги зобов`язального характеру (які можуть бути лише похідними позовними вимогами від основних позовних вимог про оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та задоволення яких залежить від задоволення основних позовних вимог (п. 23 ч. 1 ст. 4, ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України)) є безпідставними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з позовом є неприйнятними, з огляду на те, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду про те, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно зберігається і після звільнення їх з військової служби, та з огляду на положення п. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, таке право реалізується шляхом подання особою заяви (рапорту). Отже, строк звернення до суду з позовом обчислюється не з дня звільнення зі служби, як помилково вважав відповідач, а з дня отримання особою відповіді на таку заяву (рапорт). Крім того, відповідною ухвалою суду вказаний строк позивачу поновлено.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане ним під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 31 травня 2022 року.

Суддя Т.В. Логойда