Справа № 280/10938/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10938/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року, (суддя суду першої інстанції Артоуз О.О.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/10938/21 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 різниці між фактично виплаченою та передбаченою законодавством разової грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни у розмірі меншому, ніж сім мінімальних пенсій за віком та стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на користь ОСОБА_1 недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни за 2021 рік, відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-ХІУ від 25.12.1998 «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 8 992,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) гривні.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, як особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни. Натомість відповідачем було виплачено позивачеві 3391 грн., що є порушенням прав та законних інтересів позивача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році в розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині зобов`язання вчинити певні дії, та прийняти нову постанову про стягнення на користь позивача 8 992 грн., а також витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення коштів, є ефективним та таким, що забезпечить повне та своєчасне виконання рішення суду. Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, адже відповідачем не подавалось до суду заяви про зменшення сум, заявлений до стягнення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для особи з інвалідністю внаслідок війни (ІІІ група), згідно з посвідченням № НОМЕР_1 від 11.02.2009.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) просив здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.

Проте у встановлений законодавством строк відповідь не надійшла, у зв`язку з чим, вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не стягнення коштів на користь позивача. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що судові витрати, які заявлені до стягнення позивачем, не відповідають складності справи та обсягу виконаних робіт, відтак судом зменшено розмір витрат.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції, із врахуванням висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі №440/2722/20, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому ніж це передбачено Законом, та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду та зазначає, що стягненню в судовому порядку підлягає саме нарахована сума виплат, однак не виплачена позивачу, з підстав порушення вимоги Закону.

В даному випадку судом встановлено, що відповідачем не було нараховано позивачеві суму виплат одноразової допомоги до 5 травня у повному обсязі, відтак підстави для стягнення коштів у даному випадку - відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При цьому суд зазначає, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Згідно п. 4, п. 10 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному випадку, враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що покладення на відповідача обов`язку здійснити на користь позивача виплати до 5 травня за 2021 рік у належному розмірі, є належним, ефективним та адекватним способом порушеного права позивача.

В свою чергу, посилання позивача на те, що рішення суду про стягнення коштів на його користь виконувалося б ефективніше ніж рішення суду про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки в будь-якому разі рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України, в той же час оцінка перспективності виконання рішення суду відповідачем є суб`єктивною оцінкою позивача, яка не ґрунтується на об`єктивних обставинах, підтверджених належними доказами.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме покладення на відповідача обов`язку здійснити виплати у повному обсязі.

Стосовно доводів позивача про неможливість зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем подано договір про надання правничої допомоги №395 від 26.09.2021, укладений між позивачем та адвокатом Марцих Ярославом Олександровичем, предметом якого є надання правничої допомоги, додаткову витрат на правову допомогу, акт №1 про надання правових послуг від 20.09.2021, акт №2 про надання правових послуг від 05.11.2021, квитанцію №1 від 26.09.2021, квитанцію №2 від 05.11.2021.

Відповідно до наданих актів адвокатом проведена наступна робота:

Консультація з питання стягнення у судовому порядку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю ІІІ групи (500 грн. );

Складання позову про стягнення у судовому порядку щорічної грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю ІІІ групи (2000 грн.)

Правове супроводження ведення справи щодо стягнення у судовому порядку щорічної грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю ІІІ групи - 1000 грн.

Як слідує з наданих документів адвокатом надані послуги на суму 3500грн.

При цьому суд першої інстанції правильно звернув увагу, що адміністративна справа розглядалася в порядку письмового провадження без виклику сторін, відтак витрати пов`язані з правовим супроводженням ведення справи є не підтвердженими та такими, що не відповідають матеріалам адміністративної справи.

Перевіривши зміст наведених документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 500 грн. є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції суд виходить із наступного.

Так, на підтвердження понесених витрат позивачем надано копії таких документів: договір про надання правничої допомоги №395 від 26.09.2021, укладений між позивачем та адвокатом Марцих Ярославом Олександровичем, предметом якого є надання правничої допомоги, розрахунок витрат на правову допомогу, акт №1 про надання правових послуг від 18.01.2022, квитанцію №1 від 12.02.2022.

У відповідності до наданих копій документів, адвокатом на користь позивача надано послуги зі складання апеляційної скарги на рішення суду про стягнення недоотриманої суми грошової допомоги всього на суму 3500 грн.

Однак, враховуючи зміст апеляційної скарги, фактичну складність справи та обсяг здійснених адвокатом робіт, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що співмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг) є сума витрат 500 грн., а тому саме така підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАВНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року в адміністративній справі №280/10938/21 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району суму судових витрат на правничу допомоги у розмірі 500 грн..

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.А. Щербак