Справа № 200/962/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року Справа№200/962/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради

про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійснені нарахування та виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи висновки викладені в рішенні Конституційного суду України № 3-р/2020 від 27 лютого 2020 року, у розмірі 10 246,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману частину щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи висновки викладені в рішенні Конституційного суду України № 3-р/2020 від 27 лютого 2020 року, у розмірі 10 246,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є особою інвалідністю внаслідок війни II групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

У квітні 2021 року позивачу особі з інвалідністю внаслідок війни II групи було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 1 491,00 грн.

27 квітня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку та доплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, на підставі якої відповідачем було здійснено перерахунок призначеної позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік до розміру 3 906,00 грн та 17 листопада 2021 року проведена доплата, з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 2 415,00 грн.

15 грудня 2021 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та доплати вказаної допомоги у розмірі 10 246,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум, однак відповідач листом від 21 грудня 2021 року відмовив позивачу у перерахунку та виплаті допомоги у визначеному розмірі за відсутністю підстав.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату їй щорічної грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи за 2021 рік у обсязі, передбаченому ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправними та такими, що порушують її права (а.с. 1-7).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з підстав їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, обґрунтовуючи це наступним.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як інвалід війни ІІ групи.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25грудня 1998 року № 367-ХIV) щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу відносин» розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2021 року № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги», яка нечинною не визнавалась, встановлюються розміри виплат разової грошової допомоги на відповідний рік, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема допомога до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни […] II групи встановлена у розмірі 3 906,00 грн.

В квітні 2021 року позивачу, як особі, що перебуває на обліку в управлінні як інвалід війни II групи, було сплачено разову грошову допомогу у сумі 1 491,00 грн відповідно до списку, наданого Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.

27 квітня 2021 року позивач звернулась до управління з особистою заявою про зміну категорії отримувача на особу з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, на підставі якої позивачу було донараховано щорічну разову допомогу до розміру 3 906,00 грн та доплачено 2 415,00 грн на її особовий рахунок.

Враховуючи наведене, грошова допомога до 5 травня призначена та виплачена позивачу в повному обсязі згідно діючого законодавства.

Також зазначено, що видатки на виплату разової грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», фінансується в межах бюджетних призначень, передбачених законами про Державний бюджет України на відповідні роки та бюджетною програмою, головним розпорядником якої є Міністерство соціальної політики України (а.с. 23-27).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 17-18).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2021 року (а.с. 11).

Відповідач, Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, , місцезнаходження: 84206, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Машинобудівників, буд. 64, є органом місцевого самоврядування та належним відповідачем у справі (а.с. 37-39).

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку у відповідача як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни (а.с. 23-27).

22 квітня 2021 року Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради позивачу була нарахована та сплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в розмірі 1 491,00 грн (а.с. 1, 13, 23-24).

За поясненням відповідача такий розмір допомоги був нарахований та сплачений позивачу у зв`язку із тим, що у наданому управлінню Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області списку категорія отримувача (позивача) була зазначена як «учасник бойових дій» (а.с. 13, 24).

27 квітня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни ІІ групи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 1, 24).

На підставі зазначеної заяви управлінням було донараховано позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня до розміру 3 906,00 грн та доплачено 2 415,00 грн шляхом перерахування на її особовий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» згідно платіжного доручення від 17 листопада 2021 року № 4816, що визнається сторонами та підтверджується довідкою (вих. № 0.215/10805/21) від 20 грудня 2021 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради (а.с. 1, 24, 14).

15 грудня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо виплати їй як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (а.с. 1, 12).

Листом від 21 грудня 2021 року (вих. № 0.2191/10825/21) управління повідомило позивачу, що передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічна грошова допомога до 5 травня ветеранам війни виплачуться у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати разової передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 8 квітня 2021 року № 325, яка є чинною та неконституційною не визнавалась, розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році складає 3 906,00 грн (а.с. 12-13).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у обсязі, передбаченому ст. 13 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни встановлені статтею 13 вказаного Закону.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було доповнено частиною четвертою такого змісту:

"Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік зазначену вище норму права викладено в такій редакції:

"Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у квітні 2021 року позивачу одноразової грошової допомоги діяла ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 1 січня 2015 року також врегульовані п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України від 8 липня 2010 року № 2456-VI, яким було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 8 квітня 2021 року № 325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 4 421,00 грн; II групи - 3 906,00 грн; III групи - 3 391,00 грн.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення п. 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно тексту вказаного рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року судом встановлено, що в Основному Законі України передбачено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч. 2 ст. 3).

Згідно з Основним Законом України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (п. 1 ч. 2 ст. 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Кодекс.

У преамбулі Кодексу зазначено, що Кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 Кодексу).

Відповідно до пп. 5 п. 63 розділу І Закону № 79 розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу було доповнено, зокрема, пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону № 3551-ХІІ, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаними положеннями Закону № 3551-ХІІ передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (ст. 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (ст. 13), учасникам війни (ст. 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ (ст. 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (ст. 16).

За юридичною позицією Конституційного Суду України встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абз. 2, 3 п. 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Конституційний Суд України звернув увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони (абз. 3, 4 пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України дійшов також висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст. 8 Конституції України.

За положеннями ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові № 325 установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3 906,00 грн. (п. 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено ч. 5 ст. 13 цього Закону.

Отже, на час виплати позивачу у квітні 2021 року відповідачем щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 325.

Виходячи із визначених у ч. 4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни у розмірі, встановленому ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV.

Таким чином, з 26 квітня 2021 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2 групи внаслідок війни - вісім мінімальних пенсій за віком.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, яке набрало законної сили 13 січня 2021 року.

Згідно приписам ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Як зазначено у Рішенні Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій (бездіяльності) органу, уповноваженого здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) щодо нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році у розмірі, передбаченому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, оскільки дана адміністративна справа є типовою, суд, при ухваленні судового рішення враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV) мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 28 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із ч. 4 ст. 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-ІV.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 січня 2021 року (справа № 440/2722/20).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15 грудня 2020 року установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року 1 769,00 грн.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у 2021 році становить 14 152,00 грн (1 769,00 грн х 8).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно було виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи за 2021 рік в розмірі меншому, ніж передбачено ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Сума недоплаченої позивачу допомоги до 5 травня за 2021 рік становить 10 246,00 грн.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійснені нарахування та виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - підлягають задоволенню.

Стосовно посилання відповідача на те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня провадиться відповідачем в межах доведених планових асигнувань, які фінансуються в межах бюджетних призначень, суд зазначає, що наявність певних умов для виплати такої допомоги (зокрема, отримання відповідного фінансування) не звільняє районні органи соціального захисту населення від виконання обов`язків по сплаті нарахованої допомоги, а лише зобов`язує своєчасно вчиняти дії, спрямовані на виконання покладених на них законодавством обов`язків (в тому числі обов`язків по нарахуванню та сплаті щорічної грошової допомоги до 5 травня у визначеному законодавством розмірі) зокрема, шляхом своєчасного направлення відповідних запитів щодо такого фінансування.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі № 440/272/20, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року, якою дане рішення залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача недоплаченої суми грошової допомоги до 5 травня, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3 ч. 1), а також шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6 ч. 1).

Згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3); прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Беручи до уваги приписи ст. ст. 5, 245 КАС України, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові цього суду від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, позовні вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненою від сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (, місцезнаходження: 84206, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Машинобудівників, буд. 64) про визнання протиправними дій та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у здійснені нарахування та виплати недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» враховуючи висновки викладені в рішенні Конституційного суду України № 3-р/2020 від 27 лютого 2020 року, у розмірі 10 246,00 грн.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (, місцезнаходження: 84206, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Машинобудівників, буд. 64) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) частину разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, розрахованої виходячи із розміру восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплачених сум - в розмірі 10 246 (десять тисяч двісті сорок шість) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна