Справа № 640/13308/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2018 року № , № , № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску Головного управління ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2018 року № на суму 10 127,70 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 25 жовтня 2018 року № Ф-328 на суму 101277,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем за період 01.01.2017 по 31.12.2017 жодним чином не перевищено обсяг постачання товарів/послуг протягом 12 календарних місяців 1 000 000,00 гривень, а висновки зроблені контролюючим органом в Акті перевірки не відповідають дійсності та не містять під собою правового підґрунтя.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.10.2018 № , № , № , прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 25.10.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 25.10.2018 № Ф-328 про сплату боргу (недоїмки).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві зазначає, що при проведенні перевірки ним правомірно встановлено порушення вимог законодавства.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 30.08.2018 по 05.09.2018 Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено Акт перевірки № 3690/26-15-42-03-30/ від 12.09.2018 року (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення Позивачем вимог:

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 307 255,43 грн;

- п. 16-1 пп. 10 розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування та несплати військового збору у розмірі 25 604,62 грн;

- абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на. загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного соціального внеску у сумі 101 277 грн;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, ст. 187 Податкового кодексу України, не реєструвався платником ПДВ та не визначив суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 183 363 гри., у тому числі у серпні 2017 року - 6 559 грн; вересні 2017 року - 14 374 грн; жовтні 2017 року - 44 313 грн; листопаді 2017 року - 57 163 грн; грудні 2017 року - 60 954 грн;

- п. 223.2 ст. 223 Податкового кодексу України, що призвело до не своєчасної подачі податкових декларацій з акцизного податку від продажу алкогольних напоїв та пива за січень-липень 2017 року;

- п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- ст. 21, ст. 24, ст. 48 Кодексу законів про працю України, що призвело до використання праці 4 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин.

На підставі Акта перевірки 25 жовтня 2020 року Відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 229 204,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 183 363,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 45 841,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (сплачується (перераховується) на території міста Києва) на загальну суму 384 069,29 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 307 255,43 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 76 813,86 грн;

- податкове повідомлення-рішення № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 32 005,78 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 25 604,62 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6 401,16 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 10 127,70 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-328, якою вимагалося від Позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 101 277,00 грн;

Вважаючи вказані податкові-повідомлення рішення, рішення та вимогу протиправними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що висновок Відповідача про включення Позивачем до складу витрат у 2017 році валових витрат, які не підтверджені документами та які не пов`язані з отриманням доходу на суму 1 706 974,60 грн є передчасним та, як наслідок, заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 307 255,5 грн. безпідставним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки висновки Відповідача про інші порушення, на підставі яких прийнято податкові повідомлення-рішення № , № 010948420 рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внески є похідними від висновку про завищення валових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі рішення є також протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Також вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-328 є похідною, оскільки прийнята на підставі рішення від 25.10.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, у зв`язку з чим вона також є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, визначено у статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені статтею 79 ПК України.

Пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З системного аналізу наведених вимог податкового законодавства слідує, що документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ініціюється у випадку наявності принаймні однієї з підстав, визначених у статті 78 ПК України, шляхом прийняття про це керівником контролюючого органу рішення у вигляді наказу. При цьому, проведення документальної позапланової невиїзної перевірки вимагає дотримання загальних вимог щодо наявності підстав та порядку проведення такої перевірки, зокрема, право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки надіслано рекомендованим листом із повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) копію наказу про проведення зазначеної перевірки.

Відповідачем 17.08.2018 на податкову адресу Позивача було надіслано копію наказу від 17.08.2018 № 12575 та повідомлення від 17.08.2018 № 422/М/26-15-42-03-27, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти.

З урахуванням наведеного, Відповідачем дотримано процедуру проведення вказаної перевірки.

Відповідно до п.п 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею І S3 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з поданою 09.02.2018 Позивачем за 2017 рік податковою декларацією про майновий стан і доходи сума одержаного доходу становить 698 488,17 грн, а вартість витрат складає 589 547,20 грн (колонка 5) та 174 000,97 грн (колонка 6), що разом складає 763 548,17 грн. Отже, сума чистого оподатковуваного доходу має від`ємне значення та становить - 65 060 грн.

12.07.2018 Позивачем подано уточнюючу декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, якою визначено суму одержаного доходу у розмірі 2 040 163,21 грн., а вартість витрат складає 1 612 193,40 грн. (колонка 5) та 94 781,20 грн. (колонка 6), що разом складає 1 706 974,60 грн. Отже, сума чистого оподатковуваного доходу становить 333 188,61 грн.

28.09.2018 Позивачем, у зв`язку з виявленням збою керуючої програми, яка керує РРО Марія 304 ФН , виявлено збільшення суми одержаного доходу на суму 1 341 675, 04 грн., подано уточнюючу декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, якою визначено суму одержаного доходу у розмірі 698 488,17 грн., а вартість витрат складає 589 547,20 грн. (колонка 5) та 174 000,97 грн. (колонка 6), що разом складає 763 548,17 грн. Отже, сума чистого оподатковуваного доходу має від`ємне значення та становить - 65 060 грн.

Вказані обставини підтверджуються поданими Позивачем до матеріалів справи чеками, Z-звітами та періодичними звітами по зазначеному РРО.

Відповідач в Акті перевірки посилається на дані уточнюючої декларації від 12.07.2018 про майновий стан і доходи Позивача за 2017 рік, проте вказані у такій декларації дані є наслідком збою керуючої програми, яку виправлено Позивачем поданням уточнюючої декларації після проведення перевірки але до прийняття спірних рішень.

Пунктом 50.1 ст. 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації і за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п. 50.2 ст. 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (п. 50.3 ст. 50 ПК України).

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПК України. При цьому, таке право має бути реалізоване не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного поданім.

Встановлене п. 50.2 ст. 50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому, норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки.

Більш того, можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена п. 50.3 ст. 50 ПК України.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 360/3701/19 дійшов висновку, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2021 року у справі № 808/537/16, від 22 грудня 2020 року у справі № 640/15334/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 808/2156/17, від 31 серпня 2020 року у справі № 820/6771/16, від 12 серпня 2020 року у справі № 805/2408/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/4013/14.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги належно не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, висновок Відповідача про включення Позивачем до складу витрат у 2017 році валових витрат, які не підтверджені документами та які не пов`язані з отриманням доходу на суму 1 706 974,60 грн є передчасним та, як наслідок, заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 307 255,5 грн. безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки), з чим погоджується колегія суддів.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький