Справа № 200/1237/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Справа№200/1237/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення № 58 від 17.09.2021 року начальника відділу перерахунків пенсії № 3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 гідно п. 2 ч. 2 ст. 114 закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ч. 1 ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, період роботи з 04.01.2007 по 31.01.2009 рік в якості майстра виробничих дільниць у мартенівському цеху (паросилове господарство) з повним робочим днем на Приватному акціонерному товаристві Металургійний комбінат Азовсталь;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2021 року відповідно до законодавства та за результатами розгляду прийняти рішення з урахуванням зарахованого до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.01.2007 по 31.01.2009 рік в якості майстра виробничих дільниць у мартенівському цеху (паросилове господарство) Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь.

Ухвалою від 24 січня 2022 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10 лютого 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», він досяг відповідного віку, має загальний стаж роботи 39 років 06 місяці 13 днів, його пільговий стаж за Списком № 2 становить 12 років 11 місяців 10 днів з урахуванням до пільгового стажу спірного періоду його роботи з 04.01.2007 по 31.01.2009 рік за списком № 2, тобто він набув право на пенсію за віком на пільгових умовах з 17.08.2021 року.

Позивач зазначив, що 17.08.2021 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 17.09.2021 року № 58 начальником відділу перерахунків пенсії № 3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за результатом розгляду заяви позивача від 17.08.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З оскаржуваного рішення вбачається, що до пільгового стажу позивача зараховано період роботи на ПАТ «MK «Азовсталь» з 01.09.1994 по 03.01.2007 рік, проте період роботи з 01.04.2007 року по 31.01.2009 року не зараховано до пільгового стажу, тому його страховий стаж складає 39 років 6 місяців 13 днів, а стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 складає 10 років 10 місяців 13 днів.

Позивач зазначив, що надав відповідачу всі необхідні документи: заяву, копію паспорту, копію IПH, копію трудової книжки, копію диплому, довідку про навчання № 1423 від 19.07.2021 року, пільгові довідки від 09.08.2021 року № 03.03.01-981 та № 03.03.01-982, накази про атестацію робочих місць № 118 від 07.06.1994 року, № 15 від 05.09.2007 poкy; № 300 від 18.09.2006 року, № 315 від 28.09.2001 року, № 427 від 25.11.2000 року.

Позивач вказує, що згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу, що була видана 09.08.202l poкy за №03.03.01-981 ПАТ «MK «Азовсталь», що відповідає усім вимогам, передбаченим п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 12.08.1993 №637, він працював повний робочий день на «Металургійному комбінаті «Азовсталь» з 04.01.2007 року по 31.01.2009 рік, виконуючи роботу в цеху мартенівському (паросилове господарство) за професією майстра виробничих дільниць, яка атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих міст № 15 від 09.01.2007 року, та яка передбачена Списком № 2 розділ ХІІІ б позиція 13б, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.

Позивач також звернув увагу, що вказані відомості також підтверджуються копією його трудової книжки та довідкою від 09.04.2019 року ПАТ «MK «Азовсталь», довідкою від 17.08.2021 року № 03.03.01-69, довідкою про зміну найменування підтверджено відношення до ПАТ «MK «Азовсталь» Орендного підприємства «MK «Азовсталь» та Відкритого акціонерного товариства «MK «Азовсталь».

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що позивач досяг пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», його страховий стаж становить 39 років 06 місяців 13 днів, пільговий стаж позивача становить 10 років 10 місяці 13 день, що є недостатнім відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058.

До стажу роботи позивача за Списком № 2 зараховано період роботи з 01.09.1994 по 03.01.2007 на посаді старшого майстра котельного цеха на підприємстві ПАТ «Азовсталь».

До стажу роботи за Списком № 2 не враховано періоди роботи на підприємстві ПАТ «Азовсталь» з 04.01.2007 по 31.01.2009, у зв`язку з тим, що згідно пільгової довідки ПАТ MMK «Азовсталь» № 03.03.01-981 та трудової книжки посада майстра виробничих дільниць відсутня в наданих наказах про атестацію робочих місць.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 (дата заповнення 07.09.1981 року), згідно записів №№ 20-21 якої позивач працював в мартенівському цеху майстром дільниці нафтозливу з 04.01.2007 року по 31.01.2009 року у ВАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (згідно записів трудової книжки №№ 21, 24 назву підприємства змінено на ПрАТ «МК «Азовсталь»).

Відомості трудової книжки також підтверджено довідкою ПрАТ «МК «Азовсталь» від 17.08.2021 №03.03.01-69.

Згідно довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» від 09.08.2021 року №03.03.01-981, позивач працював повний робочий день при повному робочому тижні на Металургійному комбінаті «Азовсталь» за період з 04.01.2007 року по 31.01.2009 року (весь період за Списком №2), виконував роботу в мартенівському цеху (паросилове господарство) за професією майстер виробничих дільниць, яка атестована згідно наказу по комбінату за результатами атестації робочих місць № 15 від 09.01.2007 року, та передбачена Списком № 2 розділ ХІІІ б позиція 13 б, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, умови праці та характер виконуваної роботи не змінювались з моменту пуску цеху.

Згідно Переліку професій та посад робітників ВАТ «МК «Азовсталь», яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць, що є додатком № 1 до наказу №15 від 09.01.2007 року «Про надання пільгового пенсійного забезпечення робітникам ВАТ «МК «Азовсталь», професія «майстер дільниці» атестована за Списком № 2, позиція 13б.

Також, позивачем надано до суду копію довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» від 18.01.2022 року №03.03.01-47, відомості якої кореспондують інформації, викладеної в довідці ПрАТ «МК «Азовсталь» від 09.08.2021 року №03.03.01-981.

Дослідивши текст оскаржуваного рішення відповідача №8 від 17.09.2021 року, суд констатує, що спірний період роботи позивача не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з тим, що згідно пільгової довідки ПАТ «МК «Азовсталь» №03.03.01-981 та трудової книжки посада майстра виробничих дільниць відсутня в наданих наказах про атестацію робочих місць.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів на обґрунтування правомірності своєї позиції не надано.

Отже, обставини та підстави не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача відповідачем підтверджено та відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 (в редакції чинній під час перебігу спірного періоду роботи) затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинні на момент роботи позивача продовж спірних періодів.

Відтак, до Списку № 2 відповідно до розділу ХІІІ «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство», за кодом 13б віднесено роботу за професіями «майстри, старші майстри виробничих дільниць котельних, турбінних (газотурбінних), пилоприготувальних цехів і цехів паливоподавання».

В спірних правовідносинах судом встановлено, що назва професії позивача зазначена в трудовій книжці та наказі про атестацію відмінна від назви професії, визначеної відповідним Списком №2.

З семантичного аналізу формулювання причини не зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача, що викладена в оскаржуваному рішенні, суд дійшов висновку, що відповідач проаналізувавши надані позивачем документи підійшов до їх оцінки проявивши надмірний формалізм та констатував невідповідність назви професії позивача зазначеній в трудовій книжці, та яка атестована наказом №15 від 09.01.2007 року «Про надання пільгового пенсійного забезпечення робітникам ВАТ «МК «Азовсталь» - «майстер дільниці» назві професії зазначеній в пільгових довідках - «майстер виробничої дільниці».

Надаючи правову оцінку такій позиції відповідача в спірних правовідносинах суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (442-92-п) (далі -Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць (442-92-п), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками (36-2003-п), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, навіть не проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд проаналізувавши зміст наданих позивачем відповідачу довідок на підтвердження пільгового характеру стажу, дійшов висновку, що зазначені в них відомості в повній мірі нівелюють будь-які сумніви щодо невідповідності або нетотожності назв професій «майстер дільниці» та «майстер виробничої дільниці» в контексті спірних правовідносин, адже в такому випадку надані позивачем уточнюючі довідки виконують свою безпосередню функцію, а саме усувають розбіжність між назвами професії в трудовій книжці та наказі щодо атестації робочих місць відносно назви вказаної професії зазначеної в розділі ХІІІ «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство» (код 13б) Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36.

Отже, позивачем підчас звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах було надано всі необхідні документи, які підтверджують зайнятість на роботах віднесених до Списку №2, проте, відповідач фактично переклав відповідальність за наявність встановлених розбіжностей на позивача, хоча вони виникли з вини роботодавця та усунуті ним шляхом надання позивачу уточнюючої довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» від 09.08.2021 року №03.03.01-981.

Таким чином, судом підчас розгляду справи встановлено, що професія, за якою працював позивач з 04.01.2007 року по 31.01.2009 року «майстер дільниці нафтозливу» віднесена до Списку №2, проте відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення застосував суто формальний підхід при розгляді наданих позивачем документів обмежившись їх текстуальним аналізом, будь-яких ґрунтовних, передбачених нормативно-правовими актами підстав для прийняття оскаржуваного рішення судом не встановлено.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно дослідивши доводи відповідача, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких слушних обґрунтувань його позиції щодо прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - зарахування стажу, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірного періоду до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

За подання адміністративного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн згідно квитанції №36539424 від 12.01.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати рішення № 58 від 17.09.2021 року начальника відділу перерахунків пенсії № 3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 гідно п. 2 ч. 2 ст. 114 закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, період роботи з 04.01.2007 по 31.01.2009 рік в якості майстра виробничих дільниць у мартенівському цеху (паросилове господарство) з повним робочим днем на Приватному акціонерному товаристві Металургійний комбінат Азовсталь.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2021 року відповідно до законодавства та за результатами розгляду прийняти рішення з врахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04.01.2007 по 31.01.2009 рік в якості майстра виробничих дільниць у мартенівському цеху (паросилове господарство) Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 (Дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Кониченко