Справа № 280/11926/21
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

31 травня 2022 року Справа № 280/11926/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663)

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України будівля промислового складу літера 3, 3 (1) загальною площею 373.7 кв.м., яка належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відноситься до будівель промисловості. Також вказано, що на будівлі промислового складу літ. Р-2 площею 8135,80 кв.м., яка законсервована та не використовується, розповсюджується податкова пільга відповідно пункту 2.4 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), яке затверджено рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015. З наведених підстав позивач просить суд задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 13.12.2021 позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду: оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 921,03 грн. або клопотання з належними доказами щодо підстав звільнення від сплати судового збору.

21.12.2021 до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали судді від 13.12.2021. Позивачем у строк усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено без виклику сторін. Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 13.01.2022 надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№2692), в якому зазначає, що згідно даних Реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІТС «Податковий блок», та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості - будівель промислового складу площею 373,70 кв.метри та 8135,80 кв. метри. Звертає увагу на те, що з 2020 року внесено зміни до податкового законодавства, зокрема щодо надання пільг із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, з урахуванням внесеним змін, для отримання пільги з оподаткування позивачем не виконується ряд умов виключення об`єктів нерухомості з об`єктів оподаткування податком, а саме: позивач не є суб`єктом господарювання та не здійснює діяльність у секціях B F КВЕД ДК 009:2010; нежитлові будівлі не використовуються за призначенням у господарській діяльності позивачем, як суб`єктом господарювання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, 17.01.2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів, а саме копій договорів підряду на виготовлення та збирання меблів.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

10.02.2022 до суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву, відповідно до яких просить винести окрему ухвалу про факт вчинення порушення передбаченого статтею 164 КУпАП і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В обґрунтування зазначено, що надані ОСОБА_1 документи свідчать лише про факт порушення ним вимог законодавства щодо умов здійснення господарської діяльності та про ухилення від оподаткування.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до відомостей Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: - нежитлове приміщення (будівля промислового складу літ.3, інв.№130), загальною площею 373,70 кв.м; - нежитлове приміщення (будівля промислового складу літ.Р-2), загальною площею 8135,80 кв.м.

24.06.2021 Вільнянським управлінням ГУ ДПС у Запорізькій області були сформовані податкові повідомлення-рішення №0-0806 на суму 4044,76 грн. та 0-00806 на суму 88058,17 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження, за результатами якої рішенням Державної податкової служби України від 01.11.2021 №9680/Б/99-00-06-01-04-09 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення.

Позивач вважає, що відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відноситься до будівель промисловості. Крім того, посилається на те, що з 01.01.2018 будівля площею 8135,80 кв.м. законсервована та не використовується, а тому підпадає під податкову пільгу, встановлену Положенням про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженим рішенням №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.03.2020 по справі №280/5332/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень були висновки відповідача відносно наявності у позивача обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на наявність у позивача у власності нежитлового приміщення (будівля промислового складу літ.3, інв.№130), загальною площею 373,70 кв.м. та нежитлового приміщення (будівля промислового складу літ.Р-2), загальною площею 8135,80 кв.м.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 звільнений від обов`язку по сплаті податку за нежитлове приміщення (будівля промислового складу літ.3, інв.№130), загальною площею 373,70 кв.м. в силу приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки останнє є промисловим складським приміщенням та використовується за функціональним призначенням.

На підтвердження наведених обставин, позивачем до суду було подано копію договору про спільну діяльність від 02.01.2020 та договору підряду на виготовлення та збирання меблів від 03.02.2020.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 договору про спільну діяльність від 02.01.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності направленої на ремонт та технічне обслуговування побутової техніки/транспортних засобів та здійснення спільної діяльності за адресою: АДРЕСА_2 (літ. 3, 3 (1) загальною площею 373.7 кв.м.).

Згідно пункту 1 розділу 1 Договору підряду на виготовлення та збирання меблів від 03.02.2020, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , виконавець зобов`язаний за проектом, який додається і є невід`ємною частиною цього договору, виготовити Замовнику меблі, а Замовник зобов`язаний прийняти зазначені меблі та сплатити їх вартість.

Однак, проаналізувавши зміст наведених документів, суд зазначає, що укладення договору свідчить про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, а тому не є беззаперечним свідченням настання правових наслідків його укладання.

Так, позивачем не було надано до суду доказів фактичного використання наведеної будівлі у власній господарській (промисловій) діяльності, зокрема документів про відвантаження виготовлених товарів з наведеного приміщення, доказів сплати відповідних комунальних послуг, пов`язаних з використанням наведеного приміщення, тощо.

Ненадання наведених документів зумовлює той факт, що надані позивачем копії договорів є недостатніми доказами в розумінні приписів статті 76 КАС України, оскільки останні у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність факту використання позивачем нежитлового приміщення (будівля промислового складу літ.3, інв.№130), загальною площею 373,70 кв.м. в промисловій діяльності.

Отже, з огляду на наведені обставини суд дійшов висновку відносно правомірності прийняття відповідачем податкового-повідомлення рішення №0-0806 від 24.06.2021.

Відносно правомірності прийняття відповідачем податкового-повідомлення рішення №0-0860, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує протиправність прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення посиланням на консервування нежитлового приміщення (будівля промислового складу літ.Р-2), загальною площею 8135,80 кв.м. та, як наслідок, розповсюдження на останнього податкової пільги, передбаченої рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015.

Відповідно до пункту 2.4.2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на наступні об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, зокрема об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.

На підтвердження наведених обставин, позивачем до суду було подано копію рішення власника про консервацію об`єктів нерухомості від 01.01.2018, відповідно до якого у зв`язку з невикористанням (неексплутацією) у господарській або іншій діяльності, ОСОБА_1 вирішив здійснити консервацію наступних об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер 01, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 8135.80 кв.м.

Інших доказів консервації вказаного нежитлового приміщення, позивачем до суду подано не було.

Проаналізувавши зміст наведеного рішення, суд дійшов висновку, що його одноособове прийняття, без відображення останнього у власній господарській документації, як і не повідомлення про зазначене податковий орган, тому як намір скористатися податковою пільгою є активною дією, яка вимагає від платника податків вчинення певних заходів на підтвердження існування таких обставин, не є достатнім, а відповідно достовірним доказом, в розумінні приписів статей 75-76 КАС України, який би підтверджував факт консервації та відповідно не використання наведеного нежитлового приміщення у власній господарській діяльності.

Безпідставними є посилання позивача на те, що у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №280/5332/18 встановлено факт використання позивачем належних йому об`єктів нерухомого майна за функціональним призначенням, і що такі факти не потребують доказування під час розгляду даної справи, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 0906.2020 у справі №280/5332/18, яке набрало законної сили 09.09.2020, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 31.07.2018 №0-0829, №0-0829, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 68076 грн. 00 коп.

При цьому суд зазначає, що в межах розгляду справи №280/5332/18 судом досліджувалась правомірність визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, отже обставини, які встановлені вказаним рішенням, не існували у спірних правовідносинах, які виникли у 2020 році.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Безпідставними є посилання позивача на рішення суду по справі №280/2172/20 від 03.08.2020, оскільки воно стосується іншого предмету спору, інших сторін та інших фактичних обставин справи, які судом при розгляді даної справи до уваги не приймається.

У відповідності до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій та прийняття спірного рішення.

Натомість позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Що стосується винесення окремої ухвали та направлення її органам Національної поліції, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку, що постановлення окремої ухвали і направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників справи, суд вважає, що підстави для постановлення окремої ухвали і направлення її відповідним суб`єктам владних повноважень наразі відсутні.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 31.05.2022.

Суддя А.В. Сіпака