Справа № 460/11787/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 рокуСправа № 460/11787/21 пров. № А/857/1513/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року (суддя Недашківська К.М., м.Рівне, повний текст складено 9 листопада 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) та Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі Командування, СВЗСУ відповідно) в якому просив:

стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати грошового забезпечення при виключенні зі списків особового складу частини 10.12.2013 в сумі - 470508,78 грн;

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення у відповідності до судових рішень у справі №460/4193/20.

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів, за весь час порушення строку виплати грошового забезпечення у відповідності до судових рішень по справі №460/4193/20;

визнати протиправною бездіяльність Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 12.01.2021 наданого у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI);

зобов`язати Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 12.01.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит позивача від 15.02.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI.

визнати протиправними дії Командування щодо надання недостовірної та неповної інформації на пункт 1-3 запиту ОСОБА_1 від 15.02.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо надання неповної інформації на пункт 4, 5 запиту ОСОБА_1 від 15.02.2021, наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

зобов`язати Командування надати позивачу відповідь в повному обсязі на запит від 15.02.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит позивача від 03.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 03.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

зобов`язати Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 03.03.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на запит ОСОБА_2 від 24.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо надання недостовірної інформації на запит позивача від 24.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

зобов`язати Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 24.03.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI;

визнати протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит позивача від 21.04.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VІ;

визнати протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на пункт 1-3 запиту ОСОБА_1 від 21,04.2021 наданого у відповідності до норм Закону;

визнати протиправними дії Командування щодо надання неповної інформації на пункт 4, 5 запиту позивача від 21.04.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI;

зобов`язати Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 21,04.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VІ.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2013 по 07.10.2021 в розмірі 6258,96 грн. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів за період з 11.12.2013 по 07.10.2021 на суму виплачених сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової допомоги на оздоровлення та індексації в розмірі 6488,99 відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №460/4193/20. Визнано протиправною бездіяльність Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 12.01.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Зобов`язано Командування надати позивачу відповідь в повному обсязі на запит від 12.01.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 15.02.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо надання неповної інформації на пункт 4 запиту ОСОБА_1 від 15.02.2021, наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI; Зобов`язано Командування надати позивачу відповідь в повному обсязі на пункт 4 запиту від 15.02.2021 урахуванням норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 03.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на запит позивача від 03.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Зобов`язано Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 03.03.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на запит позивача від 24.03.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Зобов`язано Командування надати ОСОБА_1 відповідь в повному обсязі на запит від 24.03.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання відповіді на запит ОСОБА_1 від 21.04.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VІ. Визнано протиправними дії Командування щодо відмови у наданні інформації на пункт 1-3 запиту позивача від 21,04.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Визнано протиправними дії Командування щодо надання неповної інформації на пункт 4, 5 запиту ОСОБА_1 від 21.04.2021 наданого у відповідності до норм Закону №2939-VI. Зобов`язано Командування надати позивачу відповідь в повному обсязі на запит від 21.04.2021 з урахуванням норм Закону №2939-VІ. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, його, в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки в сумі 6258,96 грн, оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині на суму 244243,99 грн.

В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що рішенням суду визначено формулу нарахування середнього заробітку за час затримки - це частка складових грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 6488,99 грн /481458,68 грн (виплата за судовим рішенням/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,013. Вказує, що загальний розмір належних позивачеві виплат складав 12792,37 грн з яких нараховане та виплачене грошове забезпечення за грудень 2013 року з урахуванням грошового забезпечення листопада 2013 року склало 6303,38 грн (49,27%) та протиправно невиплачене грошове забезпечення, що встановлено на виконання судового рішення по справі №460/4193/20 склало 6488,99 (50,73%). Відповідно середній заробіток на час затримки має складати 244243,99 грн.

В/ч НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Командування відзиву на апеляційну скаргу не подало.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін)за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 6258,96 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову та задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу командувача СВЗСУ (по стройовій частині) від 10.12.2013 №237, майора ОСОБА_1 з 10.12.2013 виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виплачено надбавку за виконання особливо важливих завдань відповідно до пункту 15.1 Інструкції в розмірі 50%, премію в розмірі 90% та щомісячну грошову винагороду в розмірі 40% по 10.12.2013.

Наказом командувача СВЗСУ (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 ОСОБА_1 відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням частини восьмої цієї ж статті звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215, з 28.09.2017 підполковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №460/4193/20 (далі Рішення суду), зокрема: зобов`язано Командування нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.06.2013 по 10.12.2013; зобов`язано Командування здійснити перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплаченої суми; зобов`язано Командування здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2013 рік в розмірі місячного грошового забезпечення із врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 20% місячного грошового забезпечення, з урахуванням виплаченої суми.

На виконання вказаного Рішення суду позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення в загальному 6488,99 остаточно 08.10.2021.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частиною другою статті 24 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу) було передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. <...>

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №910/4518/16, за змістом положень статей 94, 116, 117 КЗпП статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Як видно з матеріалів справи, на виконання Рішення суду виплата індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення за період 2013 року у сумі 6488,99 грн була здійснена відповідачем 08.10.2021.

Таким чином, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року по справі №21-1765а15 дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16, від 3 вересня 2020 року у справі №120/579/19-а.

Крім того, нерозповсюдження на військовослужбовців положень КЗпП стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги те, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був, водночас, визнає право позивача на отримання компенсації за фактичний час затримки розрахунку при звільненні.

Як встановлено судом, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 08.10.2021, а тому за період з 28.09.2017 до дня фактичного розрахунку (07.10.2021 2858 днів) відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки обрахований відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами Порядку №100.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема одноразові та компенсаційні виплати.

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 25.05.2020 №101/55, грошове забезпечення позивача за останні два повні місяці перед звільненням становило: 10276,08 грн (а.с.33).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 168,46 грн.

Сума середнього заробітку за весь час затримки виплати за період з 10.12.2013 по 07.10.2021, що становить 2858 днів, складає: 2858 х 168,48 грн = 481458,68 грн (вказаний розрахунок наведений позивачем у позові та зазначений у рішенні суду).

Водночас, необхідно зауважити, що в порівнянні із визначеною сумою невиплачених видів грошового забезпечення (6488,99) вищевказану розрахункову суму не можна вважати співмірною, оскільки така в сотню разів перевищує суму такої компенсації.

Встановлений статтею 117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, суд вважає слушним зауваження суду першої інстанції про те, що до відповідачів з приводу виплати індексації грошового забезпечення, матеріальної допомоги на соціально-побутові потреби та на оздоровлення позивач звернувся лише у червні 2020 року, тобто, більше ніж через 6 років після звільнення (10.12.2013).

За обставин цієї справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Так, суд вказує на те, що при розмірі виплати 6488,99 середній заробіток за час затримки розрахунку становить 481458,68 грн набагато перевищує розмір невиплаченої індексації, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової допомоги для оздоровлення, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових грошового забезпечення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 6488,99 / 481458,68 (виплата за судовим рішенням/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,013.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 168,46 (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,013 х 2858 (дні затримки розрахунку) = 6258,96 грн.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 6258,96 грн.

Вказані висновки суду першої інстанції та наведений спосіб розрахунку середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні узгоджуються із позицією Верховного Суду у складі, що наведена у постанові від 30 жовтня 2019 рокуу справі № 806/2473/18.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, однак зважаючи на те, що позивач досить тривалий період не звертався до відповідача із вимогою про виплату сум вказаних видів грошового забезпечення, хоча знав і повинен був на час звільнення (10.12.2013) знати, що така компенсація йому виплачена не була, тому останній свідомо допускав невиплату спірних виплат тривалий період часу, а тому зважаючи на такі обставини сума 6258,96 грн у вигляді середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідає критеріям розумності та співмірності визначних сум, з огляду на обставини цієї справи.

Зваживши на вищенаведене, застосований судом першої інстанції спосіб обрахунку середнього заробітку час затримки розрахунку є прийнятним та виправданим, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування в оскаржуваній частині, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний