Справа № 204/10097/21
Суддя: Приваліхіна А. І.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/204/26/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - інспектор 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ротенко Каріна Андріївна, про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, визначивши третьою особою інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області Ротенко К.А., із вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а. с. 1-4).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 грудня 2021 року інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ротенко К.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 257243, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. У даній постанові зазначено про те, що його визнано винним у тому, що під час руху його автомобіля Ford Transit Custom, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був закритий іншим предметом, а саме пластиковою плівкою чорного кольору, яка обмежує видимість номерного знаку, чим порушено вимого п. 30.2 ПДР. З вказаною постановою він не згоден, оскільки, вважає, що наявність на панелі номерних знаків рамки, жодним чином не перешкоджає визначенню чіткості номерних знаків. Вказав, що рамка лише трохи затемнює номерні знаки, але вони на момент зупинення автомобіля вони були чисті і чітко визначалися з відстані 20 м, були достатньо освітлені. Крім того, вказує на те, що жодних доказів того, що він порушив вимоги ч. 6 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано. Тому вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 257243 від 10 грудня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 14).

17 січня 2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 24 грудня 2021 року, позивачем усунуто (а. с. 16-26).

Ухвалою суду від 21 січня 2022 року у справі відкрито спрощене провадження, без виклику сторін (а. с. 28).

21 лютого 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив представника відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Енгельса О.В. (а. с. 30-39), в яких він позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову прохає відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. В основу прийнятого відповідачем рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складання відносно нього оскаржуваної постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора відповідача із фіксацією вчиненого позивачем правопорушення, але відеозапис з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі УПП згідно з внутрішніми нормативними документами та технічними можливостями відео. З огляду на зазначене вважає викладені вимоги позивача безпідставними та не підтвердженими жодними допустимими доказами.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про залишення без задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 грудня 2021 року інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ротенко К.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 257243, згідно якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП. З вказаної постанови вбачається, що 10 грудня 2021 року о 08 годин 50 хвилин у м. Дніпро по вул. Фрунзе, 3, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Ford Transit, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із номерним знаком, який був закритий іншим предметом, а саме: пластиковою плівкою чорного кольору, яка обмежує видимість номерного знаку, чим порушив п. 30.2 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 850 гривень. Позивач з винесеною постановою не погоджується та вважає, що вона складена безпідставно та не підтверджується будь-якими доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo мас визначений строк.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами ч. 6 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно з вимогами п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Пунктом 30.2 ДРП встановлено, що на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів). На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.

Однак дані твердження не можуть бути доказом у справі, оскільки про наявність свідків у постанові про накладення адміністративного стягнення відносно позивача відповідачем не зазначено. Крім того, працівники поліції, які у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення, є зацікавленими особами в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Натомість, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Такий правовий висновок викладений у Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17.

Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи позивача, щодо відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, з огляду на наступне.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про те, що факт вчинення позивачем правопорушення було зафіксовано на нагрудний відео реєстратор відповідача, проте відеозапис не зберігся у зв`язку із закінченням терміну його зберігання у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх документів та технічної можливості відео.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що вищевказане підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 257243 від 10 грудня 2021 року, в якій зазначено про те, що до неї долучено відео ДМ 4818.

Крім того, вимогами п. 9 розділу XIV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 встановлено, що за наявності технічної можливості матеріали про порушення правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису, зберігаються в підрозділі поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації правопорушення, а у випадку наявності інформації про оскарження протягом строку оскарження та розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, та на що, зокрема, вказує відповідач, ухвалу суду про відкриття провадження у цій справі, ним отримано 08 лютого 2022 року, тоді як оскаржувана постанова ухвалена ним 10 грудня 2021 року. Тобто на момент отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у ній дійсно спливли всі строки, визначені п. 9 розділу XIV вищевказаної Інструкції, щодо зберігання в підрозділі поліції в електронному вигляді матеріалів про порушення правил дорожнього руху, що зафіксовані за допомогою фото- і кінозйомки, відеозапису.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що вказаний доказ існував на момент складання оскаржуваної постанови, однак був знищений з об`єктивних причин (по закінченню строків його зберігання), що не залежали від волі відповідача. Оскільки вказаний доказ знищено, суд не має можливості його дослідити та встановити обставини, що були на ньому зафіксовані.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем на обґрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви (у першій редакції) було надано суду фотознімки його транспортного засобу у двох варіантах: перший приближена фотофіксація лівої нижньої частини транспортного засобу з заднього ракурсу, а саме, частина, де знаходиться задній номерний знак (а. с. 9), другий фотофіксація всього транспортного засобу з заднього ракурсу (а. с. 10). З вказаних фотознімків вбачається, що позивач дійсно порушив вимоги дорожнього знаку п. 30.2 ПДР.

Так, на першому фото на сірому фоні, в рамці, відображено номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 . Однак, вказаний номерний знак, можна розгледіти лише при гарному денному освітленні та відносно невеликій відстані від нього. Вказане підтверджується другим фото, на якому відображено задню частину цього ж транспортного засобу, приблизно з відстані 2-3 м, та, де номерний знак транспортного засобу вже не читається, а видніється на його місці лише чорний прямокутник. Вказане свідчить про те, що наявність плівки на номерному знаку перешкоджає та ускладнює його ідентифікацію, що вказує на порушення позивачем вимог п. 30.2 ПДР.

Зазначені докази є належними, допустимими, чіткими та достатніми, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України».

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем при наданні суду позовної заяви (у новій редакції) на обґрунтування своїх позовних вимог надано лише перший фотознімок у збільшеному розмірі (а. с. 26), що вочевидь вказує на його намагання приховати докази та уникнути встановленої законом відповідальності.

Таким чином позивачем не надано суду доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, та порушення порядку винесення інспектором постанови про адміністративне правопорушення, а навпаки надано докази, якими вони підтверджується. Суд критично ставиться до доводів позивача, викладених у позові, оскільки його показання повністю спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що вимогами п. 30.2 ПДР, з-поміж іншого, забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, приймаючи до уваги те, що 10 грудня 2021 року номерний знак транспортного засобу позивача було закрито іншим предметом, зокрема пластиковою плівкою чорного кольору, що позивачем не оспорюється, враховуючи те, що дана плівка створювала перешкоди та ускладнювала ідентифікацію номерного знаку транспортного засобу, що свідчить про порушення позивачем вимоги п. 30.2 ПДР, суд доходить висновку щодо правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України, а тому дії інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ротенко К.А. є законними, а постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 257243 від 10 грудня 2021 року, правомірною та обґрунтованою, через що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

На виконання вимог ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 2-А; ), третя особа - інспектор 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Ротенко Каріна Андріївна (49000, м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 2-А), про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна