Справа № 420/26924/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить: зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства в сумі 19200 грн. за наданими нею документами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з серпня 2015 року вона прийнята на роботу в органи внутрішніх справ МВС України та з 13 квітня 2020 року обіймає посаду слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З 09.03.2021 року та до 09.11.2021 року відповідними наказами відповідача позивачка була відряджена для проходження служби до Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ.

Позивач вказала, що з метою виконання вимог Інструкції та, враховуючи, що відрядження не може перевищувати 30 календарних днів, відповідачем кожного місяця видавалися відповідні накази про відрядження позивачки до ГСУ МВС України.

При цьому, відповідно до п.2 резолютивної частини кожного з наказів про відрядження позивачки до ГСУ МВС України, відповідачем наказано Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області забезпечити вказаного працівника коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства.

Однак, з восьми наказів вимоги щодо забезпечення позивачки коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства відповідачем виконано було вимоги лише по семи наказам, що підтверджується витягами з банківського рахунку позивачки. При цьому, кошти на відрядження на рахунок позивача надсилалися відповідачем окремим платежем, окрім грошового утримання (заробітної плати).

Таким чином, на теперішній час залишився не виконаним наказ відповідача №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення її коштами на відрядження з 11.10.2021 року по 09.11.2021 року, тобто строком на 30 діб.

На виконання п.16 розділу ІІІ Інструкції, після повернення зі службового відрядження 15.11.2021 року, позивачкою до УДЗБО ГУНП області подано картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів. Однак, працівники УДЗБО ГУНП області відмовились прийняти вищевказані документи, мотивуючи свою відмову тим, що на їх думку, виконання вимог п.2 наказу відповідача №1030 від 21.10.2021 року суперечить вимогам чинного законодавства.

З метою досудового врегулювання вказаного питання, у той же день (15.11.2021 року), позивачка була змушена повторно звернутися до УДЗБО ГУНП області з письмовим запитом про виплату їй коштів на відрядження за наказом відповідача №1030 від 21.10.2021 року.

Проте, в порушення вимог п.5 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та інших нормативно-правових актів, 26.11.2021 року начальником УФЗБО ГУНП області позивачці направлено відповідь про неможливість відшкодування витрат на її службове відрядження з огляду на те, що наказ відповідача щодо вказаного відрядження зареєстровано 21.10.2021 року, в той час, як днем вибуття у відрядження фактично є 11.10.2021 року.

За результатами аналізу листа начальника УФЗБО ГУНП області від 26.11.2021 року, Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом МВС України №672 від 02.08.2017 року, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за №218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року №362) (із змінами), правових підстав відмови у здійсненні відшкодування витрат на службове відрядження ОСОБА_1 не встановлено, що вказує на безпідставність прийняття такого рішення.

При цьому, зі змісту наказу начальника ГУНП в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року про відрядження позивачки до ГСУ МВС України вбачається, що ч.2 вказаного наказу зобов`язано УФЗБО ГУНП області забезпечити вказаного працівника коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства, та на даний час вказаний наказ не скасовано, зміни до нього не внесені та підлеглими відповідачу співробітниками УФЗБО ГУНП області, в частині забезпечення позивача коштами на відрядження, не виконано.

Ухвалою від 10.01.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

02.02.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області та має спеціальне звання лейтенант поліції.

У жовтні 2021 року на адресу Головного управління з Головного слідчого управління Національної поліції України надійшов лист від 07.10.2021 року №33872дн/24/11/2-2021 щодо відрядження працівника Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

На виконання листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 07.10.2021 року №33872дн/24/11/2-2021 Головним управлінням було видано наказ №1030 від 21.10.2021 року про відрядження слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції Полякової А.О. терміном на 30 діб до Головного слідчого управління Національної поліції України з 11.10.2021 року по 09.11.2021 року.

Відповідач зазначив, що позивачем до відповідача було надано лист з додатками від 15.11.2021 про відшкодування витрат на службове відрядження за період з 11.10.2021 року по 09.11.2021 року.

Однак, відповідно до переліку документів, які зазначені в додатку до листа від 15.11.2021 року, ОСОБА_1 в порушення п.17 Розділу ІІІ Інструкції №672 до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку не було подано звіт про використання коштів, що в свою чергу унеможливлювало виплату коштів на відрядження.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області.

На виконання вимог листа Головного слідчого управління Національної поліції України від 07.10.2021 року № 33872дн/24/11/2-2021 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2021 року №1030 ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області відряджено до Головного слідчого управління Національної поліції України (м. Київ) з 11 жовтня по 09 листопада 2021 року, терміном на 30 діб (а.с. 25).

Прибувши з відрядження, позивачка подала до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Одеській області 15.11.2021 року лист про відшкодування витрат на службове відрядження з додатками, а саме: картка АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, талон про відрядження на 1 аркуші; рахунок-фактура № 450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; квитанція №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; витяг з реєстру платників єдиного податку на 1 аркуші; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 2 аркушах (а.с. 50 зворотній бік).

Листом від 26.11.2021 року за вих. №14/1550 УФЗБО ГУ НП в Одеській області повідомило позивачу, що єдиною підставою здійснення витрат на відрядження є наказ керівника ГУ НП в Одеській області, в якому зазначається, зокрема, строки відрядження. Разом з тим, наказ ГУ НП в Одеській області щодо відрядження лейтенанта поліції ОСОБА_1 зареєстровано 21.10.2021 року, в той час, днем вибуття у відрядження фактично є 11.10.2021 року. Враховуючи те, що наказ на відрядження видано та зареєстровано пізніше, ніж дата вибуття у відрядження, і станом на 11.10.2021 року поліцейський Полякова А.О. не мала правових підстав для знаходження у відрядженні, УФЗБО ГУНП в Одеській області не може відшкодувати кошти за відрядження (а.с. 51).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України визначає Інструкція про службові відрядження поліцейських у межах України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.08.2017 року №672 (далі за текстом Інструкція №672).

Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції № 672, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Згідно п.1 Розділу ІІ Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.

У разі направлення поліцейських для проведення оперативно-розшукових заходів у наказі можуть не зазначатися пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення). Водночас ці відомості зазначаються у завданні, витяг з якого чи копія якого додається до звіту про використані кошти, надані на відрядження (далі - звіт про використання коштів).

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Інструкції № 672, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Рішення керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, про продовження строку службового відрядження поліцейського оформляються наказом.

Пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції №672, зокрема, передбачено, що строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі.

Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції №672, поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Розділу ІІІ Інструкції № 672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" (далі - картка АІС «Відрядження»), які оформлюються відрядженою особою.

Згідно пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції № 672 посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Згідно п.8 Розділу ІІІ Інструкції № 672, усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Відповідно до п.9 Розділу ІІІ Інструкції №672, витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ № 98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року № 362) (із змінами).

Згідно п.10 Розділу ІІІ Інструкції №672, фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

У разі зазначення в наказі про відрядження підрозділу поліції (у тому числі відокремленого), до якого відряджено працівника, відмітки в посвідченні про відрядження про прибуття та вибуття проставляються керівником такого підрозділу (або його заступником відповідно до розподілу обов`язків), та засвідчуються печаткою цього підрозділу.

У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до п.16 Розділу ІІІ Інструкції № 672 після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

У разі якщо під час службових відряджень поліцейський отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру використаних коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи).

Згідно п.17 Розділу ІІІ Інструкції № 672, поліцейський заповнює картку АІС «Відрядження» відповідно до порядку її заповнення, визначеного в посвідченні про відрядження.

Відповідно до п.18 Розділу ІІІ Інструкції № 672, якщо до бухгалтерської служби звіт про використання коштів подано заповненим неповністю, з помилками та/або без підтвердних документів, його разом зі всіма документами повертають поліцейському без виконання.

Поліцейський у строк до трьох робочих днів з часу повернення звіту про використання коштів повинен подати до бухгалтерської служби виправлений звіт про використання коштів та підтвердні документи.

Як вбачається з матеріалів справи, по прибуттю з відрядження позивач подала до УФЗБО Головного управління Національної поліції в Одеській області картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та талон до вказаного посвідчення на 1 аркуші; рахунок-фактуру №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; квитанцію №450 від 05.11.2021 на 1 аркуші; витяг з реєстру платників єдиного податку на 1 аркуші; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на 2 аркушах (а.с.13-16, 50 зворотній бік).

З посвідчення про відрядження та талону до нього вбачається, що підставою відрядження є наказ № 1030 від 21.10.2021 року, строк відрядження 30 днів з 11.10.2021 до 09.11.2021р., і на зворотному боці посвідчення про відрядження наявні відмітки, засвідчені підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Отже, посвідчення про відрядження підтверджує як період відрядження (з 11.10.2021 до 09.11.2021), так і дати вибуття позивачки у відрядження, прибуття до місця відрядження, вибуття з місця відрядження та прибуття до місця служби, які кореспондують з вищевказаним періодом відрядження за засвідчені відповідними підписами посадових осіб та печатками органів (підрозділів) поліції (а.с.13).

При цьому, доводи відповідача, викладені у листі від 26.11.2021 року за №14/1550, про неможливість відшкодувати кошти за відрядження, оскільки наказ на відрядження видано та зареєстровано пізніше, ніж дата вибуття у відрядження, суд вважає безпідставними, оскільки винним у несвоєчасному виданні наказу про відрядження є сам відповідач, і позивачка не повинна зазнавати негативних наслідків через несвоєчасне видання наказу про відрядження.

Що стосується доводів відповідача, викладених у відзиві (ненадання позивачем звіту про використання коштів на відрядження), суд зауважує, що це не було підставою для відмови позивачці у виплаті коштів за відрядження, а тому з урахуванням приписів абз. 2 ч.2 ст.77 КАС України відповідач не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення про відмову у виплаті коштів за відрядження.

При цьому, суд також погоджується з доводами позивача що з урахуванням приписів п.18 Розділу ІІІ Інструкції №672, недоліки в оформленні звіту про відрядження не є підставою для відмови у виплаті коштів, і такий звіт після повернення документів та виправлення недоліків звіту може бути поданий повторно.

Разом з тим, відмовляючи позивачці у виплаті коштів листом від 26.11.2021 року за №14/1550, відповідач не зазначив про відсутність звіту чи недоліки в його оформленні, що позбавило позивачку можливості усунути цей недолік та подати документи про відрядження повторно, а зазначив іншу підставу, оцінка якій надана судом вище.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у виплаті позивачці коштів за відрядження за період з 11.10.2021р. до 09.11.2021р.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства, за наданими нею документами є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, вимога позивача в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження у конкретній сумі - 19200 грн. задоволенню не підлягає, оскільки визначення розміру коштів на відрядження є дискреційними повноваженнями відповідача, і саме останній повноважний нарахувати та виплатити позивачу відповідні кошти.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Задовольняючи частково вимоги позивача, з метою ефективного захисту її порушених прав та інтересів, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачці коштів за відрядження відповідно до п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, та зміст тієї частини вимог, у задоволенні якої позивачу відмовлено, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачці здійснені нею документально підтверджені судові витрати в сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (адреса: вул. Академіка Філатова, 15-а, м. Одеса, 65080, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Одеській області у виплаті ОСОБА_1 коштів за відрядження відповідно до п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виконати вимоги п.2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №1030 від 21.10.2021 року в частині забезпечення ОСОБА_1 коштами на відрядження відповідно до норм чинного законодавства, за наданими нею документами.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів