Справа № 461/1938/22
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1938/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,

представника позивача Катун М.І.

представника відповідача Бойчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до

відповідач Галицька районна адміністрація Львівської міської ради

(м. Львів, вул. Ф. Ліста,1, )

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову №17 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 31 березня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову покликається на те, що оскаржуваною постановою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 13600 гривень. Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, складеною за відсутності належних та допустимих доказів, без з`ясування усіх обставин справи, а тому просить оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.04.2022 року позивачу поновлено десятиденний строк оскарження постанови, відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами розгляду окремих категорій адміністративних справ, відповідно до ст. 286 КАС України.

05 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова винесена адміністративною комісією Галицької районної адміністрації у межах її повноважень, з дотриманням норм КУпАП, на підставі досліджених доказів, які підтверджують вину позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП, а тому є правомірною.

20 травня 2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 30.05.2022 року представник позивача Катун М.І. позов підтримала зіславшись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, з підстав викладених у відзиві.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються:

1)адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад;

2)виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад;

3)районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України;

4)органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженим на те цим Кодексом.

Відповідно до ст.217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом, у межах наданих їм повноважень лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Судом встановлено, що постановою №17 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 31.03.2022 року у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13 600 гривень.

За змістом даної постанови, 01 лютого 2022 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області складено протокол серії ВАБ №191477 щодо ОСОБА_1 , яка 01.02.2022 о 22:30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , будучи продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснила продаж алкогольного напою, а саме: коньяк «Азнаурі» ємкістю 0,250 грам, чим своїми діями порушила правила торгівлі алкогольними напоями, затверджені рішенням ЛМР.

Частиною 2 статті 156 КУпАП передбачена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Відповідно до ухвали ЛМР №4710 від 11.03.2019 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)», заборонено роздрібну торгівлю алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного) у стаціонарних об`єктах торгівлі та тимчасових спорудах, за винятком закладів ресторанного господарства, з 22.00 год. до 10.00 год.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, при розгляді справи, адміністративною комісією досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №791477 від 01.02.2022 року, рапорт від 01.02.2022, пояснення ОСОБА_2 від 01.02.2022 року, фотокопію паспорта ОСОБА_1 , фотокопію ліцензії ДПСУ ГУ ДПС у Львівській області, фотофіксацію правопорушення, повістку №8 від 16.03.2022 року та повістку №4 від 22.03.2022 року.

Згідно рапорту капітана поліції ОСОБА_3 від 01.02.2022 року, останній доповів про те, що ним спільно з майором поліції ОСОБА_4 проведено профілактичний рейд, метою якого було попередження та виявлення адміністративних правопорушень. Близько 22.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 , в супермаркеті «Байкер Маркет» виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуваючи на робочому місці в супермаркеті «Байкер Маркет» та здійснювала продаж алкогольного напою, а саме: коньяк «Азнаурі» ємкістю 0,250 мл., після 22.00 год., чим порушила рішення ЛМР №4710 від 11.03.2019 року. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 156 ч.2 КУпАП.

З письмових пояснень ОСОБА_2 встановлено, що останній 01.02.2022 о 22.30 год. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_2 , купив 0,250 грам коньяку «Азаурі». Вийшовши на вулицю, до нього підійшло двоє осіб (поліцейські), які представились та показали службове посвідчення, а він повідомив останнім, що придбав вказаний алкогольний напій в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Суд відхиляє доводи позивача про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у ньому не вказано за яким підпунктом, пунктом, частиною, статтею та якого нормативно-правового акту виявлено правопорушення, оскільки у ньому зазначено, що 01.02.2022 року о 22:30 год. гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснила продаж алкогольного напою, а саме: коньяк «Азнаурі» 0, 250 гр., чим своїми діями порушила правила торгівлі алкогольними напоями, затверджені рішенням ЛМР, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП. Таким чином, даний протокол містить дані про статтю КУпАП за якою кваліфіковано дії особи. При цьому, відсутність у протоколі посилання на номер, назву нормативного акту, яким встановлено заборону продажу алкоголю не свідчить про очевидну недопустимість або неналежність цього доказу, оскільки такий містить посилання на відповідну норму КУпАП. З урахуванням наведеного, наявності обов`язкових підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №791477 для доопрацювання на момент розгляду справи та ухвалення оскаржуваної постанови у уповноваженого органу не було.

Крім цього, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення оцінювалась з урахуванням інших доказів, які долученні до протоколу, зокрема пояснень ОСОБА_2 , фотознімків, рапорту працівника поліції.

Доводи позивача щодо не відображення у протоколі переліку доказів, також не свідчать про недопустимість цього протоколу та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, адже у наведеному протоколі у графі «до протоколу додається зазначено «згідно опису», тобто такий містить посилання на додаткові документи. В свою чергу, чинний КУпАП не містить положень щодо відображення у протоколі детального опису усіх наявних доказів у справі.

Також, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.08.2018 по справі №826/15341/15, відповідно до якої, якщо відповідний акт індивідуальної дії прийнятий контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те що матеріали справи не містять відомостей про номер та серію відеокамери, дату його виробництва та назву камери, на яку здійснювався відеозапис, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які відеоматеріали, такі не подавалися ні позивачем, ні відповідачем. В свою чергу, наявний у справі фотознімком враховувався з усіма іншими доказами у справі в сукупності і не має вирішального значення. Слід також відзначити, що сама позивачка не оспорює того, факту, що вона була на місці події, тобто на робочому місці у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у вказаний в протоколі час.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 280 КпАП України, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, заподіяння майнової шкоди, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджено порушення ОСОБА_1 обмежень встановлених ухвалою ЛМР №4710 від 11.03.2019 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)», відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 156 КУпАП, що стало підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності.

Крім того, постанова винесена адміністративної комісією, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно 01.02.2022 року о 22:30 год. по вул. Симоненка,10а в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснила продаж алкоголю коньяку «Азнаурі» 0, 250 мл, чим своїми діями порушила правила торгівлі алкогольними напоями, затверджені ухвалою ЛМР №4710 від 11.03.2019 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)» ЛМР, чим вчинила правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП.

При цьому, доказів, які спростовують факт наявності у діях особи адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Оцінюючи доводи сторін та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення у справі та об`єктивної і належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколі) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищенаведені зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності з процесуальними нормами, відтак суд вважає, що при ухваленні оскаржуваного позивачем рішення про притягнення її до відповідальності факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення був доведений поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи позивача у цій частині суд також відхиляє з наведених вище мотивів.

Відтак, врахувавши усі наведені вище доводи та мотиви, оцінивши обставини встановлені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є законним, ухваленим у відповідності до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 2 КАС України та скасуванню не підлягає.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №17 від 31 березня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 30.05.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.