Справа № 200/5400/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2022 року справа №200/5400/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/5400/21 (головуючий І інстанції Шувалова Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з позивачем на день виключення зі списків особового складу частини повного розрахунку;

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період з 16.01.2017 року до дня фактичного розрахунку 08.04.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 28.02.2015 року по 16.01.2017 року позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та під час переформування 184 Навчального центру з 16.01.2017 року був переведений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог чинного законодавства на день звільнення, тобто станом на 16.01.2017 року, відповідач повинен був розрахувати позивача по усім видам забезпечення.

Однак остаточний розрахунок з позивачем відбувся лише 08.04.2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року у справі № 200/8839/20-а.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу частини повного розрахунку.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16 січня 2017 року до дня фактичного розрахунку 08 квітня 2021 року у сумі 1188, 11 гривень.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги позивача.

Судова практика свідчить, що суди задовольняють позовні вимоги щодо нарахування середнього заробітку в розмірі середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення), помноженого на кількість днів затримки розрахунку.

Отже, визначення судом першої інстанції розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача, є неправильним.

Виходячи з загальної судової практики, з огляду на положення ст.117 КЗпП, суд першої інстанції помилково зменшив суму середнього заробітку на користь позивача.

Відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги позивача, не надаючи оцінку судовому рішенню в тій частині, яка сторонами не оскаржується.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Згідно витягу із наказу командира військової частини пп НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20.03.2017 року № 70 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного старшину відділення підготовки водіїв та механіків - водіїв, призначеного наказом начальника центру від 16.01.2017 року № 6-РС на посаду головного старшини навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 20 березня 2017 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби с. Старичі Львівської області. 20 березня 2017 року виключений із списків особового складу частини. Залишено на всіх видах забезпечення у військовій частині - Польова пошта НОМЕР_3 (а.с.45).

Позивач має статус учасника бойових дій (а.с.14).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року по справі № 200/8839/20-а визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.01.2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.01.2017 року.

На виконання судового рішення відповідачем 08.04.2021 року перераховано на картковий рахунок позивача 1183,63 грн, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача.

Згідно довідки про середній заробіток ОСОБА_1 № 551/1 від 10 червня 2021 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача становить 188,40 грн (а.с.44).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка має бути виплачена позивачу, виходив з врахування істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача.

Оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Водночас, Положенням № 1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.

Такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні, в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року по справі № 821/1083/17.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства суд першої інстанції вірно визначив, що у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації.

Період затримки розрахунку з позивачем при звільненні складає з 16.01.2017 року (день звільнення та виключення зі списків) по 08.04.2021 року (остаточний розрахунок з позивачем виплата індексації за судовим рішенням) всього 1543 дні.

Згідно довідки про середній заробіток ОСОБА_1 № 551/1 від 10 червня 2021 року середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача становить 188,40 грн.

Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 188,40 грн Х 1543 дні = 290 701,20 грн.

Однак, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 23 грудня 2020 року у справі №825/1732/17, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, суду необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інші обставин справи.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.»

Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості (індексації) у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.

Як свідчить довідка про нараховане грошове забезпечення за січень 2017-квітень 2017 року позивачу було сплачено 50363,40 грн.

При цьому, відповідачем при звільненні позивача не виплачена сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.01.2017 року в розмірі 1183,63 грн.

Відомості щодо інших сум які належать позивачу, як звільненому працівникові сум, матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 51547,03 грн (50363,40+1183,63)

Частка індексації грошового забезпечення від належних позивачу, як звільненому працівникові сум, становить 2,3 % (1183,63 грн х 100% : 51547,03 грн)

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 290701,20 грн., отже 2,3 % від цієї суми становить 6686,13 грн.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням пропорційного розрахунку в розмірі 6686,13 грн.

Таким чином, суд погоджується з доводами апелянта - позивача, що судом першої інстанції в своєму рішенні неправильно застосовано принцип співмірності при визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд в межах доводів апеляційних скарг вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, тому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/5400/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/5400/21 змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/5400/21 слова та цифри «у сумі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 11 копійок» замінити словами та цифрами « в розмірі 6686 (шість тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 13 копійок»

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №200/5400/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 31 травня 2022 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко