Справа № 140/2211/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2211/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НКЮ» (далі позивач, ТзОВ «НКЮ») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.02.2022 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі направлення на перевірку від 14.12.2021 №3984 та наказу на ГУ ДПС у Волинській області від 13.12.2021 №3653 було проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «НКЮ» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій. За наслідками перевірки складено акт перевірки від 28.12.2021 №11117/07- 12/43087467. Відповідно до висновків, викладених у вказаному акті, перевіркою встановлено порушення пункту 3 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та пункту 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5, в частині порушення встановлених законодавством термінів розрахунків у сфері ЗЕД по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 на суму 17508,00 євро, 09.07.2020 на суму 17430,00 євро, 09.07.2020 на суму 35064,00 євро. 07.02.2022 ГУ ДПС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 1082080,32 грн.

ТзОВ «НКЮ» не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки до моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

01.03.2020 між ТзОВ «НКЮ» та Shmotki Bv укладено контракт №01/03/2020 про надання послуг. Відповідно до вказаного контракту Shmotki Bv зобов`язалось надати ТзОВ «НКЮ» ряд консультативних послуг у сфері інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах. Згідно даного контракту та актів №1 від 01.09.2020, №2 від 01.03.2021, №3 від 01.06.2021 станом на 01.06.2021 Shmotki Bv надали ТзОВ «НКЮ» послуги на суму 75000 євро. 15.02.2021 ТзОВ «НКЮ» надіслало Shmotki Bv лист-вимогу щодо необхідності повернення коштів, які було сплачено на виконання контракту №01/01S/2020 в загальній сумі 70002,00 євро. На адресу ТзОВ «НКЮ» у відповідь на вимогу надійшла відповідь Shmotki Bv від 01.03.2021, згідно якої Shmotki Bv повідомили, що визнають свій борг у сумі 70002,00 євро та вживають усіх заходів для повернення грошових коштів. В подальшому на адресу ТзОВ «НКЮ» надійшла відповідь Shmotki Bv від 04.06.2021, згідно якої Shmotki Bv повідомили, що не мають можливості повернути грошові кошти у сумі 70002,00 євро, однак запропонували здійснити взаємозалік зарахування зустрічних вимог, оскільки ТзОВ «НКЮ» у свою чергу є боржником Shmotki Bv за контрактом від 01.03.2020 у розмірі 75000,00 євро, які ТзОВ «НКЮ» повинно сплатити до 15.06.2021.

01.07.2021 між ТзОВ «НКЮ» та Shmotki Bv укладено контракт, згідно якого сторони домовились про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до п.1.4, 2.2, 2.3, 2.4. якого ТзОВ «НКЮ» і Shmotki Bv дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з контрактів, у яких ТзОВ «НКЮ» і Shmotki Bv є сторонами, а саме: - за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 Shmotki Bv є боржником, а ТзОВ «НКЮ» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 70002,00 євро; - за контрактом №01/03/2020 від 01.03.2020 Shmotki Bv є кредитором, а ТзОВ «НКЮ» є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 75 00,00 євро. Відповідно до пункту 2.2. контракту зарахування здійснюється в сумі 70002,00 євро, а згідно з пунктом 2.3. - грошові зобов`язання Shmotki Bv перед ТзОВ «НКЮ» за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро в повному обсязі. Грошові зобов`язання ТзОВ «НКЮ» перед Шмоткі БВ за контрактом від 01.03.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро і залишається невиконаним грошове зобов`язання в сумі 4998,00 євро (пункт 2.4. контракту).

Здійснюючи зарахування зустрічних однорідних вимог, ТзОВ «НКЮ» та Shmotki Bv діяли у відповідності чинного законодавства, а такі розрахунки за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 було вчинено у межах встановленого 365 денного строку.

Крім того, відповідно до абз. 11 п.52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавїрусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 установлено, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.03.2022 на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-I9, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог ПК України з 01.01.2021 є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 ПК України та відповідно нарахування пені у період дії карантину суперечить положенням абз. 11 п. 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 21.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.72).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (а.с.80-93) вимог ТзОВ «НКЮ» не визнав та зазначив, що згідно з інформацією НБУ від 17.08.2021 (лист №19656/7/99-00-07-07-02-07 від 30.08.2021) про суму незавершених розрахунків, встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності станом на 01.08.2021, поданої ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299), ТзОВ «НКЮ» порушено встановлені законодавством терміни розрахунків в іноземній валюті по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020.

На виконання умов контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 за період з 01.01.2020 по 14.12.2021 з рахунку ТзОВ «НКЮ» в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», IBAN: НОМЕР_1 , SWIFT: PBANUA2X на рахунок нерезидента Smotki Bv в ING Bank NV, IBAN NL211NGB, BIC: INGBNL2A, перераховані валютні кошти в загальній сумі 70002,00 євро, в т. ч. :

- 17508,00 євро, згідно платіжного доручення №1 від 07.07.2020. Граничний термін надходження товару - 06.07.2021;

- 17430,00 євро, згідно платіжного доручення № 2 від 09.07.2020. Граничний термін надходження товару - 08.07.2021.

- 35064,00 євро, згідно платіжного доручення № 3 від 09.07.2020. Граничний термін надходження товару - 08.07.2021

що зазначено в додатку до акту перевірки «Зведені дані щодо імпортних операцій у розрізі контрагентів нерезидентів, укладених контрактів та стан розрахунків».

В ході перевірки директору ТзОВ «НКЮ» вручено вимогу від 14.12.2021 про надання митних декларацій, що підтверджують ввезення та розмитнення товару від Smotki Bv згідно контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020. У відповідь на вимогу ТзОВ «НКЮ» не надано до перевірки затребуваних імпортних митних декларацій, які підтверджують факт поставки товару згідно контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020.

Згідно Додаткової угоди від 25.05.2020 №1 до контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 сторони домовилися про внесення змін в п.5.3. розділу 5 Договору і викласти його зміст в наступній редакції: «5.3. Строки та спосіб оплати погоджуються Сторонами завчасно, на кожну окрему партію товару і вказуються в специфікаціях до контракту».

Згідно Додаткової угоди від 12.08.2020 №2 до контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 сторони домовилися про повернення товару згідно комерційних рахунків №20204445, №20204446, №20204447 по причині відмови кінцевого покупця від товару.

В ході перевірки направлено запит від 17.12.2021 до Волинської митниці ДМС щодо підтвердження отримання товару по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020.

Згідно відповіді на запит, наданої 24.12.2021, на адресу ТзОВ «НКЮ» за попередніми митними деклараціями (типу ІМ 40 ЕЕ) від 02.08.2020:

- № UA 205080/2020/001833,

- № UA 205080/2020/001834,

- № UA 205080/2020/001835

ввезені товари, відправником яких зазначено Smotki Bv.

Згідно Наказу Міністерства Фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», із змінами і доповненнями, митна декларація типу ІМ 40 ЕЕ у режимі «Ввезення» означає: «Попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення». Додаткова декларація типу ІМ 40 ДЕ до попередньої митної декларації не оформлялась.

Однак, 14.08.2020 дані товари оформлені в митний режим реекспорту (всього на суму 17508,00 євро), згідно митних декларацій типу ЕК 11 АА :

- № UA 205080/2020/001935 (сума 5836,00 євро),

- № UA 205080/2020/001936 (сума 5836,00 євро),

- № UA 205080/2020/001937 (сума 5836,00 євро),

та 15.08.2020 вивезені за межі митної території України.

Отже, здійснення поставки за імпортною операцією не відбулось, товари не були випущені у вільний обіг на території України.

На виконання умов контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 за період з 01.01.2020 по 14.12.2021 ТзОВ «НКЮ» товар загальною вартістю 70002,00 євро не отримано. Повернення валютних коштів на банківський рахунок ТзОВ «НКЮ» нерезидентом Smotki Bv (Нідерланди) не проводилось.

Станом на 14.12.2021 протермінована дебіторська заборгованість по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 з Smotki Bv становить 70002,00 євро.

Представник відповідача вважає безпідставним посилання позивача на те, що ще до моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту №01/018/2020 від 01.01.2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до контракту від 01.07.2021.

Даний контракт носить формальну сторону та жодним чином не має відношення до діяльності позивача. Зокрема, крім наданих договору та акту приймання передачі, не надано будь яких первинних документів, яким чином було надано дану послугу з консультативних послуг у сфері інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах. Відповідно немає жодного опису, з чого саме складалась послуга та хто її безпосередньо надавав, яким чином вплинула дана послуга на розвиток у сфері інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах ТзОВ «НКЮ». Також не надано доказів, чи була дана угода відображена в звітах та первинних бухгалтерських документах щодо розрахунків.

Інших заяв по суті справи не надходило.

За змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову. Заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Тому, заявлене ГУ ДПС у Волинській області у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю сторін не підлягало судом вирішенню по суті.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 14.12.2021 по 20.12.2021 ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «НКЮ».

За результатами проведеної перевірки позивача складено акт від 28.12.2021 №11117/07-12/43087467 (а.с.13-18), яким встановлено порушення пункту 3 статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» та пункту 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5, в частині порушення встановлених законодавством термінів розрахунків у сфері ЗЕД по контракту № 01/01S/2020 від 01.01.2020 з Smotki Bv (Diepteweg 18, 5236 PV 's-Hertogenbosch, The Netherlands) по імпортній операції, що підлягає валютному нагляду, загальною вартістю 70002,00 євро (дата авансових платежів: 07.07.2020 на суму 17508,00 євро, 09.07.2020 на суму 17430,00 євро, 09.07.2020 на суму 35064,00 євро).

На підставі акта перевірки від 28.12.2021 №11117/07-12/43087467 ГУ ДПС у Волинській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 07.02.2022 №, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 1082080,32 грн (а.с.10-11).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, суд приходить до таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно із частиною тринадцятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

В свою чергу, пунктом 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 02.01.2019 №5 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справ, 01.01.2020 між Shmotki Bv (Нідерланди; продавець) та ТзОВ «НКЮ» (покупець) укладено контракт №01/01S/2020 (а.с.26-30).

Відповідно до пункту 1.1 даного контракту продавець зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість.

Товаром згідно даного контракту є: одяг. Конкретний перелік товару вказується сторонами в специфікації на кожну партію товару (пункт 1.2 контракту).

25.05.2020 між сторонами контракту №01/01S/2020 укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони домовилися про внесення змін в п.5.3. розділу 5 Договору і викласти його зміст в наступній редакції: «5.3. Строки та спосіб оплати погоджуються Сторонами завчасно, на кожну окрему партію товару і вказуються в специфікаціях до контракту» (а.с.31).

01.06.2020 Shmotki Bv виставили ТзОВ «НКЮ» специфікацію на поставку №01 до контракту № 01/01S/2020 від 01.01.2020 (товар: одяг на суму 70002,00 євро). У специфікації зазначено:

- оплата за товар: попередня оплата в розмірі 100% вартості товару, що поставляється відповідно до даної специфікації

- термін оплати: протягом 3 днів з дати отримання проформи-інвойса (а.с.32).

Актом перевірки позивача підтверджується та обставина, що на виконання умов контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 за період з 01.01.2020 по 14.12.2021 з рахунку ТзОВ «НКЮ» на рахунок нерезидента Shmotki Bv перераховані валютні кошти в загальній сумі 70002,00 євро, в т.ч.:

17508,00 євро, згідно платіжного доручення №1 від 07.07.2020.

17430,00 євро, згідно платіжного доручення № 2 від 08.07.2020.

35064,00 євро, згідно платіжного доручення № 3 від 09.07.2020.

12.08.2020 ТзОВ «НКЮ» з Shmotki Bv укладено Додаткову угоду №2 до контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020, відповідно до якої сторони домовилися про повернення товару згідно комерційних рахунків №20204445, №20204446, №20204447, по причині відмови кінцевого покупця від товару (а.с.33).

Перевіркою встановлено, що на адресу ТзОВ «НКЮ» за попередніми митними деклараціями (типу ІМ 40 ЕЕ) від 02.08.2020 №UA205080/2020/001833, №UA205080/2020/001834, №UA205080/2020/001835 було ввезено товари, відправником яких зазначено Shmotki Bv.

У зв`язку з укладенням Додаткової угоди №2 від 12.08.2020, 14.08.2020 дані товари оформлені в митний режим реекспорту (всього на суму 17508,00 євро), згідно митних декларацій типу ЕК 11 АА №UA 205080/2020/001935 (сума 5836,00 євро), №UA 205080/2020/001936 (сума 5836,00 євро), №UA 205080/2020/001937 (сума 5836,00 євро), та 15.08.2020 вивезені за межі митної території України.

Отже, матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач товар загальною вартістю 70002,00 євро не отримав, повернення валютних коштів на банківський рахунок позивача Shmotki Bv не проводилось, тому у Shmotki Bv перед ТзОВ «НКЮ» виникла заборгованість на суму 70002,00 євро.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Судом встановлено, що до моменту настання граничного строку повернення коштів або поставлення товару грошове зобов`язання в загальній сумі 70002,00 євро по контракту №01/01S/2020 від 01.01.2020 було припинене шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, 01.03.2020 між ТзОВ «НКЮ» (замовник) та Shmotki Bv (Нідерланди, виконавець) укладено контракт №01/03/2020. Згідно з пунктом 1.1. даного контракту виконавець зобов`язується надати замовнику консультативні послуги в галузі інвестицій і ведення бізнесу у Нідерландах. Згідно з пунктом 4.1. даного Контракту оплата вартості наданих послуг, які надаються виконавцем замовнику за цим контрактом, здійснюється замовником по факту їх надання згідно підписаних актів приймання передачі та відповідно до рахунку (інвойсу) шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця в банку продавця (а.с.34-38).

Відповідно до актів приймання передачі послуг №1 від 01.09.2020, №2 від 01.03.2021, №3 від 01.06.2021 станом на 01.06.2021 Shmotki Bv надали ТзОВ «НКЮ» послуги на суму 75000,00 євро (а.с.39-44).

15.02.2021 ТзОВ «НКЮ» надіслало Shmotki Bv лист-вимогу щодо необхідності повернення коштів, які було сплачено на виконання контракту №01/01S/2020 в загальній сумі 70002,00 євро (а.с.45).

На адресу ТзОВ «НКЮ» надійшла відповідь Shmotki Bv від 01.03.2021, згідно якої Shmotki Bv повідомили, що визнають свій борг у сумі 70002,00 євро та вживають усіх заходів для повернення грошових коштів (а.с.46-47).

В подальшому на адресу ТзОВ «НКЮ» надійшов лист Shmotki Bv від 04.06.2021, у якому Shmotki Bv повідомили, що не мають можливості повернути грошові кошти у сумі 70002,00 євро, однак запропонували здійснити взаємозалік зарахування зустрічних вимог, оскільки ТзОВ «НКЮ» у свою чергу є боржником Shmotki Bv за контрактом від 01.03.2020 у розмірі 75000,00 євро, які ТзОВ «НКЮ» повинно сплатити до 15.06.2021 (а.с.48-49).

01.07.2021 між ТзОВ «НКЮ» та Shmotki Bv укладено контракт №01/07/2021. Відповідно до пунктів 1.4, 2.2, 2.3, 2.4. ТзОВ «НКЮ» і Shmotki Bv дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з контрактів, у яких ТзОВ «НКЮ» і Shmotki Bv є сторонами, а саме: - за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 Shmotki Bv є боржником, а ТзОВ «НКЮ» є кредитором при виконанні грошового зобов`язання в сумі 70002,00 євро; - за контрактом №01/03/2020 від 01.03.2020 Shmotki Bv є кредитором, а ТзОВ «НКЮ» є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 75000,00 євро. Зарахування здійснюється в сумі 70002,00 євро. Грошові зобов`язання Shmotki Bv перед ТзОВ «НКЮ» за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро в повному обсязі. Грошові зобов`язання ТзОВ «НКЮ» перед Shmotki Bv за контрактом від 01.03.2020 припиняються в сумі 70002,00 євро і залишається невиконаним грошове зобов`язання в сумі 4998,00 Євро (а.с.50-52).

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що грошове зобов`язання позивача перед Shmotki Bv в сумі 70002,00 євро 01.07.2021 припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача, що контракт №01/07/2021 від 01.07.2021 носить формальну сторону та жодним чином не має відношення до діяльності позивача, оскільки є припущеннями контролюючого органу та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

При цьому суд враховує, що за приписами статті 4 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» оо видів зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють в Україні суб`єкти цієї діяльності, належать, зокрема, надання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України послуг іноземним суб`єктам господарської діяльності, в тому числі: виробничих, транспортно-експедиційних, страхових, консультаційних, маркетингових, експортних, посередницьких, брокерських, агентських, консигнаційних, управлінських, облікових, аудиторських, юридичних, туристських та інших, що прямо і виключно не заборонені законами України; надання вищезазначених послуг іноземними суб`єктами господарської діяльності суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Згідно зі статтями 627, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.

Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: «1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги» (постанова від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі №911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі №755/9929/15-ц;).

Водночас, переглядаючи справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» про визнання одностороннього правочину, а саме заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, недійсним, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними» (пункт 71 постанови від 30.10.2018 у справі №914/3217/16).

Чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, чинне законодавство не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18 за позовом ТОВ «Верболіз» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення вже зробив висновок щодо застосування наведених норм у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.

У разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону №185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.

Таким чином, відповідно до законодавства України одним із способів припинення зобов`язання є зарахування зустрічних однорідних вимог.

Суд зазначає, що вимоги щодо заборгованості між ТзОВ «НКЮ» та Shmotki Bv, залік яких відбувся, були однорідними, оскільки мали грошовий характер і були виражені в одній валюті. Крім того, такі розрахунки за контрактом №01/01S/2020 від 01.01.2020 було вчинено у межах встановленого 365 денного строку. Отже, станом на 01.07.2021 у Shmotki Bv перед ТзОВ «НКЮ» не було жодних фінансових зобов`язань.

Оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося в межах 365 денного строку, який встановлений пунктом 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5, а тому ТзОВ «НКЮ» не було допущено порушення закону, що відповідно вказує на протиправність нарахування пені.

Крім цього, при вирішені даної справи суд також враховує наступне.

Відповідно до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 09.12.2020 №1236, від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855 та від 22.09.2021 №981 в період з 12.03.2020 по 31.12.2021 на всій території України запроваджено карантин.

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2021) передбачено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності; є контролюючий орган.

Таким чином, з 01.01.2021 пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог ПК України є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 ПК України, отже нарахування пені суперечить положенням абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України та є протиправним.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Під час судового розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 07.02.2022 №.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У позовній заяві представник позивача просив вирішити питання про розподіл судових витрат: судовий збір в розмірі 16231,20 грн та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 25000,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При цьому, адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Зазначене передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 7.1. договору про надання правової допомоги від 08.02.2022 (а.с.55-56), укладеного між ТзОВ «НКЮ» та адвокатом Шумським Б.А., за надану адвокатом правову допомогу по справі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 07.02.2022 №, клієнт сплачує гонорар у фіксованому розмірі, який становить 25000,00 грн. Сторони погодили, що такий розмір гонорару є розумним та співмірним, визначений з врахуванням тяжкості справи та майнового стану клієнта. Клієнт сплачує гонорар протягом 15-ти календарних днів після складення повного тексту рішення суду (пункт 7.2. Договору).

Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Крім того, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також відсутність заперечень з боку контролюючого органу щодо заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 25000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи, отже підлягають стягненню на користь позивача.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 41231,21 грн, в тому числі судовий збір в розмірі 16231,21 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням від 15.02.2022 №94 (а.с.9), та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 25000,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 07.02.2022 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НКЮ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в розмірі 41231,21 грн (сорок одна тисяча двісті тридцять одну гривня 21 копійка).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НКЮ» (45400, Волинська обл., м.Нововолинськ, вул.Сокальська, 1, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м.Луцьк, Київський майдан, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій