Справа № 560/783/22
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/783/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

30 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року (м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 при звільненні в зв`язку з реорганізацією органу прокуратури;

- визнано протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в органах прокуратури з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік та зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в органах прокуратури з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що Закон України "Про прокуратуру" містить спеціальні норми щодо особливостей проходження служби в органах прокуратури, в тому числі щодо звільнення, прав і обов`язків прокурорів, соціальних гарантій та іншого.

При вирішенні справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках якщо нормами спеціальних законів не врегульовані спірні відносини та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

На час звільнення позивача відсутні правові підстави для застосування до правовідносин які виникли між сторонами, норм КЗпП України, оскільки Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-XII яким передбачалося звільнення прокурорів за нормами КЗпП України втратив чинність з 15 грудня 2015 року відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Враховуючи те, що позивач звільнений з підстав та в порядку Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким не передбачено вихідну допомогу при звільненні, відповідно у позивача немає права на її отримання.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги виплати за чергування у вихідні та святкові дні в зв`язку із відсутністю документів які підтверджують кількість відпрацьованих годин під час чергування.

За такі чергування позивачу в якості компенсації виплачувалися щомісячні премії та надбавка за виконання особливо важливої роботи.

Кошторисами прокуратури Хмельницької області не передбачалися виплати за чергування у вихідні та святкові дні.

Крім цього, статтею 106 КЗпП України не передбачено оплату праці за роботу в надурочний час працівникам з місячним посадовим окладом.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 року позивач працював в органах прокуратури Хмельницької області на різних посадах, а з 15.12.2015 року на посаді прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області.

Наказом керівника Хмельницької обласної прокуратури від 21.10.2021 року № 1259к прийнято рішення про звільнення позивача з посади прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури Хмельницької області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 року № 113-IX в зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, з 01.11.2021 року.

Наказом від 29.10.2021 року № 1289к внесено зміни в наказ від 21.10.2021 року № 1259к, відповідно до абзацу 3 якого днем звільнення позивача вважається 24.11.2021 року.

Наказом про звільнення зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури провести із позивачем остаточний розрахунок та виплатити всі належні виплати при звільненні, однак згідно із наданим прокуратурою Хмельницької області розрахунковим листком, відповідач не здійснив нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні та заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні.

Згідно із розрахунковим листком відповідач не здійснив нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні та заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні.

Вихідна допомога позивачу при звільненні не виплачена.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати відповідачем вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку та заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначено Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року (далі-Закон № 1697-VII).

Згідно із статтею 4 Закону № 1697-VII, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 16 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 60 Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо прокурор не успішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі Закон № 113-IX) установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, а саме: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Згідно із підпунктами 1-4 пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, Положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;

2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;

3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Законом № 113-IX стаття 51 Закону № 1697-VII доповнена частиною 5 такого змісту: на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Із змісту наведених правових норм Законів № 1697-VII та № 113-IX вбачається, що звільнення прокурора відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX є тотожним звільненню з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697, коли прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною 5 статті 51 Закону 1697-VII встановлений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Проте до цього переліку не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів.

Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників в зв`язку із реорганізацією органу прокуратури в якому прокурор обіймає посаду, та звільненню прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В зв`язку з тим, що Законом № 1697-VII не врегульовано спірні правовідносини щодо виплати вихідної допомоги прокурорам при їх звільненні на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Законом № 113-IX, стаття 40 КЗпП України доповнена частиною 5, відповідно до якої особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Із змісту частини 5 статті 40 КЗпП України вбачається, що вона не містить обмежень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні, передбаченої ст.44 КЗпП України.

Таким чином суд зазначає, що внесені Законом № 113-IX зміни та доповнення до Закону № 1697-VII та КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Оскільки Законом № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги прокурорам в зв`язку із їх звільненням на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації внаслідок проведення реорганізації органів прокуратури і таке звільнення аналогічне звільненню працівників відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 40 КЗпП України, жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII чинним законодавством не встановлено, суд приходить до висновку про те, що при звільненні прокурорів за таких обставин вони мають право на вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, тобто до спірних правовідносин необхідно застосувати трудове законодавство, так як нормами спеціального законодавства не врегульовано питання про виплату вихідної допомоги прокурорам які звільняються в зв`язку із проведенням реорганізації органів прокуратури.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.10.2018 у справі № 823/276/16, від 08.10.2019 у справі № 823/263/16 від 23.12.2020 у справі № 560/3971/19, від 21.10.2021 у справі № 640/3778/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що при звільненні прокурорів з посади у разі ліквідації чи реорганізації органів прокуратури на прокурорів не поширюються положення КЗпП України щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження, разом з тим жодних застережень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні Закон № 1697-VII та КЗпП України, не містять.

Із врахуванням наведеного, а також із врахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що у разі звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII, останній має право на виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України.

Відсутність у наказі про звільнення посилань на положення пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання вихідної допомоги.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позивач набув право на виплату йому вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України.

Суд вважає, що при вирішенні даного спору його необхідно розглянути за позовною заявою в межах позовних вимог, тобто визнати протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги при звільненні в зв`язку з реорганізацією органу прокуратури.

Щодо позовної вимоги позивача в якій він просить визнати протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в прокуратурі з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік та зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату заробітну плату за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в прокуратурі з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік, суд враховує таке.

Відповідно до статтей 71, 72 КЗпП України, робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках: для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Згідно із статтею 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: працівникам, які одержують місячний оклад,-у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно із статтею 81 Закону № 1697, заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу, обов`язок доказування шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішеннями Кабінету Міністрів України, покладається на позивача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку із тим, що відповідач не надав суду жодних доказів того, що позивач не був задіяний в період роботи в прокуратурі з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік на чергування у вихідні та святкові дні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги та визнати протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в прокуратурі з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік та зобов`язати Хмельницьку обласну прокуратуру здійснити позивачу нарахування та виплату заробітної плати за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи в прокуратурі з 14 липня 2003 року по 24 листопада 2021 рік.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.