Справа № 340/1243/22
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1243/22

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Казанчук Г.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити пенні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не нарахування та відмови у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015-2017 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 - 2017 роки, в кількості 96 днів, що складає суму заборгованості, яка підлягає стягнення з відповідача, а саме: 480,45 грн. х 96 днів = 46123 грн. 20 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позивач проходила службу в органах національної поліції з 07.11.2015 року до 11.11.2021 року. Позивач вказує, що в день звільнення з нею не проведено повністю розрахунок, зокрема не виплачена компенсація за невикористані дні відпусток, а саме за 2015 рік 41 днів, 2016 рік - 31 днів та за 2017 рік - 20 днів, всього 96 календарних днів, що є порушенням на іі думку вимог КЗпП України та ЗУ «Про відпустки». Позивач вказує, що має право на виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

Головним управлінням національної поліції в Кіровоградській області (надалі відповідач) надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначав, що посилання позивача на трудове законодавство є помилковим, оскільки ОСОБА_1 проходила службу в органах поліції, а тому норми КЗпП України не можуть бути застосованими. Також, посилався на те, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки особам рядового та начальницького складу, які звільняються, врегульовані нормами пункту 56 Положення №114, які є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, проте компенсація за невикористані відпустки минулих років цим Положенням не передбачена.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій повністю не погоджується з доводами відповідача, вказує, що її у листопаді 2015 року було переведено із органів МВС до НП, а тому відпустка за 2015 рік станови не 4 дні, як вказує відповідач, а 31 день.

Рух справи:

Ухвалою судді від 16.02.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 05.06.1996 року проходила службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Кіровоградській області, згідно наказу УМВС України звільнена з органів внутрішніх справ відповідно до наказу від 06.11.2015 року. Наказом ГУ НП в Кіровоградській області від 07.11.2015 року ОСОБА_1 прийнята на службу до Національної поліції, з якої звільнена згідно наказу ГУНП від 11.11.2021 року №505 о (а.с.9).

При звільненні з позивачкою не був проведено повний розрахунок, оскільки не виплачена компенсація за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток за період з 2015 по 2017 року.

Так, позивач посилається на те, що має право на грошову компенсацію за невикористані щорічні основні оплачувані відпустки: за 2011 рік 30 діб, 2012 рік - 20 діб; за 2013 рік - 3 доби; за 2013 рік 15 діб, за 2015 рік - 23 доби; за 2016 рік 16 діб, за 2017 рік 21 доба, за 2018 рік - 26 діб; за 2019 рік - 28 доби, за 2020 рік 13 діб.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою надати довідку щодо невикористаної відпустки.

Згідно довідки ГУ НП в Кіровоградській області від 08.12.2021 року №1300/15-2021 кількість днів невикористаних відпусток складає: 2015 рік - 4 днів, 2016 рік - 31 день, 2017 рік 20 днів (а.с.11).

Позивач не погоджується із вказаною кількістю календарних днів невикористаної відпустки за 2015 рік та вказує, що за 2015 рік вона має право на 35 календарних днів відпустки, які не були використані нею під час роботи у міліції. Вважає, оскільки вона була прийнята на службу до Національної поліції по переводу, тому за нею зберігається право на відпустку.

Перш за все, суд зауважує про наявність арифметичної помилки позивача у визначенні кількості календарних днів відпустки за які воно просить нарахувати компенсацію. Так, у позові позивач вказує про кількість днів відпустки 86, натомість у прохальній частині позову зазначає вже 96 днів.

У своїх же обрахунках, наведених позивачкою у позові, остання вказує про те, що їй не була виплачена компенсації за відпустку за 2015 рік - 35 кал.дн., за 2016 рік - 31 кал.дн., за 2017 рік - 20 кал.дн., арифметичний підрахунок яких свідчить про кількість днів 86, а відтак у позові в частині позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку за 10 календарних днів слід відмовити.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Частиною першої статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII), на момент початку служби позивача, визначалось, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що відповідач у відзиві та у довідці погодився із тим, що позивач за 2015 2017 рік не використала відпустку в кількості 55 календарних днів: за 2015 рік 4 дні, за 2016 рік 31 календарний день та за 2017 рік 20 календарних днів. Натомість позивач наполягала на тому, що за 2015 рік відповідач має виплатити компенсацію за 31 день, а не за 4 дні.

Згідно запису №2 у трудовій книжці позивачки НОМЕР_1 від 06.11.2015 року позивач була звільнена з органів внутрішніх справ згідно наказу від 06.11.2015 року, а наступний запис №3 свідчить про прийняття на службу до Національної поліції згідно наказу від 07.11.2015 року. При цьому в обох записах відсутня інформація про те, що позивача було звільнення по переведенню чи то про прийняття на службу за переведенням. Не надано позивачем інших доказів, які б підтверджували факт її переведення.

Під час служби позивача в органах внутрішніх справ на правовідносини стосовно нарахування та виплату грошового забезпечення було врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 N 499 (надалі Інструкція).

Пунктом 1.6 Інструкції визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

У пункті 1.18 Інструкції зазначено про те, що при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно пункту 4.1 Інструкції при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов`язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Тобто, при звільненні позивача з органів внутрішніх справ УМВС в Кіровоградській області, як роботодавець мав би виплатити компенсації за невикористану відпустку. При цьому суд зауважує, що позивачем не наданий наказ про звільнення з органів внутрішніх справ та розрахункових грошовий атестата чи то інший документ, який би містив про виплачені грошові кошти при звільненні.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік за 31 календарних днів (35 4) слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Водночас безспірними є кількість невикористаної відпустки з 2015 по 2017 рік 55 днів (2015 4 кал.дн., 2016 31 кал.дн та у 2017 20 кал.дн.), вказану кількість календарних днів відповідачем не заперечується, а тому відсутній спір в цій частині. Натомість відповідач заперечує сам факт можливості виплати компенсації за невикористану відпустку. З приводи цьому суд зазначає наступне.

Перш за все суд зазначає, що у відповідності до пункту 16 статті 1 частини 1 Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України 20.07.98 №41 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 вересня 1998 р. за №576/3016 (який був чинним до 01.01.2013 року) (далі за текстом Порядок №41), накази, розпорядження міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої| влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій про надання відпусток зберігаються 5 років.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку №41 обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання справ, завершених діловодством у 1998 році, починається з 1 січня 1999 року.

Згідно Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Мінюсту 12.04.2012 року №578/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 року за №571/20884 (далі за текстом Порядок №578/5), строк зберігання, зокрема наказів, про надання відпусток не змінився та становить і наразі 5 років. Обчислення таких строків, відповідно до п.2.10 Порядку №578/5 також здійснюється з 01 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Таким чином, накази про надання позивачу відпусток за 2015 рік мають бути на законних підставах знищені відповідачем - після 31.12.2020 року, за 2016 рік - після 31.12.2021 року.

Не заперечуючи відсутності обмеження заявлення подібних позовних вимог строком звернення за захистом, суд вважає, що позивач маючи невикористані дні щорічної оплачуваної основної відпустки та маючи бажання скористатися компенсацією за такі невикористані дні або самими днями такої відпустки, повинна була знати про те, що строк зберігання підтверджуючих кадрових документів становить 5 років. А тому, повинна була своєчасно порушити відповідне питання перед своїм роботодавцем в обраний ним спосіб, як то, шляхом подання рапорту про їх (днів) надання або виплату відповідної компенсації чи то отримати належним чином завірені копії розрахункових листів та наказів щодо відпусток за вказані періоди.

Натомість, наразі, порушила перед судом питання використання нею відпустки 7 років по тому за відсутності доказів, які, зважаючи на строки зберігання кадрових документів, маючи майнові вимоги в цій частині до роботодавця, міг зберегти для такого звернення, які б підтвердили його посилання про невикористання таких відпусток, або подати такий позов в часі раніше.

Право працюючої особи на відпочинок закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Надання всім працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, що ухвалене у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Відповідно до частини 9 статті 93 Закону України ''Про Національну поліцію'' поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

У частині 10 статті 93 Закону України ''Про Національну поліцію'' визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсації відповідно до закону.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Отже у випадку звільнення працівників поліції йому виплачується компенсація за всі, без винятків, невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на норми Наказу МВС №260 від 06.04.2016 року та на судове практику, викладену у постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі №808/2122/18 з огляду на те, що набувши право на відпустку, а у в разі її невикористання на грошову компенсацію, працівник поліції не позбавляється такого права у наступного календарному році, оскільки право отримати щорічну відпустку за минулий період чи відповідну компенсацію не обмежено жодним законом.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19.01.2021 у справі 160/10875/19, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Суд наголошує, що підхід до правозастосування при вирішенні правовідносин щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за роки, що передували року звільнення зі служби у НП України, зокрема враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаній постанові від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19, повинен застосовуватися при розгляді даної справи.

За приписами статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення працівникам податкової міліції, у тому числі компенсації за невикористані дні відпустки, охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Також, суд зазначає, що нарахування та виплата компенсації невикористаної відпустки є дискреційними повноваженнями відповідача, визначення розміру недоотриманих за вказаний строк виплат є виключною компетенцію відповідача, а тому суд не повинен та не уповноважений втручатися у дискреційні повноваження щодо виконання відповідачем обов`язку з визначення суми недоотриманих виплат.

Отже, з`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що з огляду на визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті при звільненні грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, порушене право позивача бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію із відрахуванням податків та зборів.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (вул. В. Чміленка, 41, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; код ЄРДПОУ 40108709) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити пенні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 55 календарних днів невикористаної щорічної відпустки при звільненні з органів Національної поліції.

Зобов`язати Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 55 календарних днів основної відпустки: за 2015 рік за 4 календарних дні, за 2017 рік за 31 календарний день, за 2018 рік за 20 календарних дні, із відрахуванням податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук