Справа № 380/14862/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/14862/21 пров. № А/857/139/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Гавдик З.В.,

справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 22.11.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Нацрада) про визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного розгляду його звернення від 02.08.2021; зобов`язання повторно розглянути його звернення від 02.08.2021 із урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині рішення суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення щодо не об`єктивної, не всебічної перевірки звернення ОСОБА_1 від 02.08.2021 року та надання не обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 02.08.2021. Зобов`язано Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 02.08.2021 із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (01601, м. Київ, вул. Прорізна, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 908 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що відповідач вчинив протиправну бездіяльності під час розгляду звернення позивача.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення подала апеляційна скаргу, у якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Нацрада застосовує санкції виключно у разі порушення телерадіоорганізаціями вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та/або умов ліцензії, і не має права застосовувати санкції за порушення вимог Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Зазначає, що встановлення порушень ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та застосування будь-яких санкцій знаходиться поза межами повноважень регулятора, а відноситься до компетенції Уповноваженого із захисту державної мови. Також зазначає, що листом повідомили позивача про те, що в межах повноважень порушень статті 10 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» щодо зазначених у зверненні телеорганізацій зафіксовано не було і було зафіксовано про можливі ознаки порушень ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» і про факт звернення до Уповноваженого з відповідним листом.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України, із заявою, у якій просив:

1. Підтвердити чи спростувати факти демонстрування телеканалом « 1+1», після 16 липня 2021 року фільмів іншою мовою, окрім державною.

2. Підтвердити чи спростувати факти демонстрування телеканалом «Інтер» після 16 липня 2021 року фільмів іншою мовою, окрім державною.

3. Підтвердити чи спростувати факти демонстрування телеканалом «Україна» після 16 липня 2021 року фільмів іншою мовою, окрім державною.

4. Провести перевірку (моніторинг тощо) зазначених фактів порушень чинного законодавства телеканалом « 1+1» у період з 31.07.2021 по 02.08.2021 вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

5. Провести перевірку (моніторинг тощо) зазначених фактів порушень чинного законодавства телеканалом «Інтер» у період з 31.07.2021 по 02.08.2021 вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

6. Провести перевірку (моніторинг тощо) зазначених фактів порушень чинного законодавства телеканалом «Україна» у період з 31.07.2021 по 02.08.2021 вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

7. Накласти санкції визначені чинним законодавством на телеканал « 1+1» за порушення вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

8. Накласти санкції визначені чинним законодавством на телеканал «Інтер» за порушення вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

9. Накласти санкції визначені чинним законодавством на телеканал «Україна» за порушення вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної.

18.08.2021 Національна рада з питань телебачення і радіомовлення України надала відповідь ОСОБА_1 , у якій повідомила, що відповідно до частини 1 статті 70 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог:

- законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення;

- Закону України «Про рекламу» щодо спонсорства і порядку розповсюдження реклами на телебаченні і радіомовленні;

- законодавства про захист суспільної моралі;

- законодавства про кінематографію щодо квоти демонстрування національних фільмів та щодо розповсюдження чи демонстрування телерадіоорганізаціями творів, розповсюдження і демонстрування яких заборонено законодавством про кінематографію;

- законодавства про вибори.

Частина 5 статті 70 цього Закону вказує, що контроль та нагляд за дотриманням інших вимог законодавства здійснюють органи державної влади в межах своєї компетенції.

Зазначила, що Національна рада здійснює системний моніторинг щодо дотримання телерадіокомпаніями статті 10 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». У разі виявлення порушень зазначеної статті Національна рада може застосовувати санкції відповідно до чинного законодавства. Станом на 01.08.2021 ознак порушень статті 10 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» на зазначених у зверненні телеканалах не зафіксовано.

Водночас на цих телеканалах моніторингом зафіксовано факти трансляції серіалів та фільмів російською мовою, що є ознакою можливих порушень частини 6 статті 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Відповідну інформацію про результати моніторингів надано Уповноваженому із захисту державної мови для реагування в межах компетенції, оскільки єдиним органом, який здійснює державний контроль за застосуванням державної мови при поширенні та демонструванні фільмів в Україні, відповідно до частини шостої статті 56 Закону України «Про забезпечення функціонуванні української мови як державної», є саме Уповноважений із захисту державної мови.

Звернула увагу, що Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення не наділена таким правом і на неї не покладаються обов`язки щодо здійснення такого державного контролю.

Також зазначила, що Національна рада застосовує санкції у разі порушення телерадіоорганізаціями вимог законодавства у сфері телебачення і радіомовлення, і не має права застосовувати санкції за порушення вимог Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Преамбулою Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) передбачено, що закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 7 цього ж Закону, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Як передбачено ст. 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Визначає правові засади діяльності Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада) як конституційного, постійно діючого, колегіального, наглядового та регулюючого державного органу в галузі телерадіомовлення Закон України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» від 23 вересня 1997 року № 538/97-ВР (далі - Закон № 538/97-ВР).

Згідно із ст.ст. 2, 3 Закону № 538/97-ВР Національна рада у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про телебачення і радіомовлення», цим же Законом, іншими законами України.

Діяльність Національної ради ґрунтується на принципах законності, незалежності, об`єктивності, прозорості, доступності для громадськості, врахування культурної, ідеологічної та політичної багатоманітності в суспільстві, врахування загальновизнаних міжнародних норм та стандартів у галузі телерадіомовлення, повноти і всебічного розгляду питань та обґрунтованості прийнятих рішень. Національна рада не може делегувати свої повноваження третім особам. Член Національної ради не може одноосібно здійснювати функції, покладені на Національну раду.

Вимогами статті 13 Закону № 538/97-ВР передбачено, що наглядові повноваження Національної ради. Національна рада здійснює: нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення; нагляд за дотриманням ліцензіатами вимог законодавства України щодо реклами та спонсорства у сфері телерадіомовлення; нагляд за дотриманням ліцензіатами ліцензійних умов та умов ліцензій; нагляд за дотриманням ліцензіатами визначеного законодавством порядку мовлення під час проведення виборчих кампаній та референдумів; нагляд за дотриманням стандартів та норм технічної якості телерадіопрограм; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями законодавства України у сфері кінематографії; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства України щодо частки національного аудіовізуального продукту; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями, які здійснюють радіомовлення, вимог законодавства України щодо часток пісень (словесно-музичних творів) державною мовою та офіційними мовами Європейського Союзу в обсязі пісень, поширених протягом доби, а також протягом часових проміжків, визначених законом; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями, які здійснюють радіомовлення, вимог законодавства України щодо обсягу ведення передач державною мовою; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями законодавства у сфері захисту суспільної моралі; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог законодавства щодо складу їх засновників (власників), а також частки іноземних інвестицій у їх статутному капіталі; застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону; офіційний моніторинг телерадіопрограм; контроль та нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог щодо розкриття інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), а за їх відсутності - про всіх власників та учасників телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги і всіх фізичних осіб та власників і учасників юридичних осіб на всіх рівнях ланцюга володіння корпоративними правами телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги, про пов`язаних осіб та про структуру власності телерадіоорганізації або провайдера програмної послуги. Контроль здійснюється шляхом подання Національною радою запитів про надання інформації до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб, запитів на отримання інформації з державних реєстрів, а також запитів про надання інформації до компетентних органів іноземних держав відповідно до міжнародних нормативно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України; нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями вимог щодо надання звітної інформації (звітів) про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, а саме музичних творів, аудіовізуальних творів, фонограм (відеограм) та зафіксованих у них виконань, у телерадіоефірі телерадіоорганізацій.

Статтею 21 Закону № 538/97-ВР передбачено, що Національна рада застосовує санкції до порушників законодавства про телебачення і радіомовлення відповідно до вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення».

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону № 538/97-ВР, виключно на засіданнях Національної ради приймаються рішення, в тому числі і про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії, а також приймаються рішення про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії на мовлення або про скасування державної реєстрації провайдера програмної послуги.

Регулює відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань Закон України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року № 3759-XII (далі - Закон № 3759-XII).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 3759-XII, дія цього Закону поширюється на відносини між суб`єктами діяльності в галузі телебачення і радіомовлення незалежно від їхньої форми власності, мети створення, виду статутної діяльності, а також від способу розповсюдження телерадіопрограм та передач, розрахованих на масове приймання споживачами.

Як передбачено статтею 73 Закону № 3759-XII, питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії розглядаються на засіданні Національної ради в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення». Національна рада починає розгляд питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії на підставі актів перевірки. До початку розгляду представник ліцензіата має право ознайомитися з усіма матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. При розгляді питання представник ліцензіата має право користуватися правовою допомогою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач вправі направляти індивідуальні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Разом з тим, позивач у своїй заяві від 02.08.2021 вказав про порушення, на його думку, вимог ч. 6 ст. 23 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», яка встановлює, що:

Мовою поширення та демонстрування фільмів в Україні є державна мова.

Фільми, вироблені суб`єктами кінематографії України, розповсюджуються та демонструються в Україні з мовною частиною звукового ряду, виконаною державною мовою, у тому числі шляхом дублювання або озвучення. Національні фільми можуть демонструватися кримськотатарською мовою, іншими мовами корінних народів відповідно до Закону України «Про кінематографію». У разі використання в мовній частині звукового ряду, виконаній державною мовою, у тому числі шляхом дублювання або озвучення, реплік іншими мовами такі репліки мають бути озвучені чи субтитровані державною мовою. Сумарна тривалість субтитрованих реплік, виконаних іншими мовами у фільмі, не може перевищувати 10 відсотків сумарної тривалості всіх реплік у цьому фільмі.

Фільми, не визначені абзацом другим цієї частини, розповсюджуються та демонструються в Україні дубльованими або озвученими державною мовою. Поряд із державною мовою іноземні фільми можуть містити аудіодоріжки, виконані іншими мовами.

Розповсюдження в кіновидовищних закладах України документальних фільмів без дублювання або озвучення державною мовою, але із субтитрами, виконаними державною мовою, допускається у разі, якщо такий фільм набрав щонайменше 2 бали за культурними критеріями культурного тесту, встановленими Законом України "Про державну підтримку кінематографії в Україні", і про надання дозволу на таке розповсюдження зазначено в державному посвідченні на право розповсюдження і демонстрування фільмів, виданому у встановленому законом порядку.

У межах заходів кінофестивалів, що проводяться в Україні за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері кінематографії, в кіновидовищних закладах України допускається показ фільмів мовою оригіналу, але із субтитрами, виконаними державною мовою. Поза межами фестивальних заходів такі фільми демонструються державною мовою.

Кіновидовищні заклади можуть демонструвати іноземні фільми мовою оригіналу, супроводжуючи субтитруванням державною мовою. Сумарна кількість сеансів демонстрування фільмів мовою оригіналу, відмінною від державної, не може перевищувати 10 відсотків загальної кількості сеансів демонстрування фільмів у кіновидовищному закладі на місяць.

Інформація про демонстрування іноземних фільмів мовою оригіналу завчасно доводиться до відома глядачів.

Надавачі послуг відео на замовлення з використанням мережі Інтернет за наявності у них аудіодоріжок державною мовою для фільмів, доступ до яких можливий з території України, забезпечують завантаження такої аудіодоріжки до відповідних фільмів за замовчуванням.

Держава сприяє суб`єктам, які надають послуги відео на замовлення, чиї послуги доступні в Україні, у створенні аудіодоріжок державною мовою та/або в отриманні прав на такі аудіодоріжки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач у спірній відповіді по суті не спростував вказаних позивачем порушень, та вказав, що не наділений правом і на нього не покладається обов`язок щодо здійснення такого державного контролю.

Проте, як вірно зазначено судом, згідно із ч. 1 ст. 54 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожна особа має право звернутися до Уповноваженого, інших органів, уповноважених здійснювати захист і контроль щодо застосування державної мови, зі скаргою про порушення вимог цього Закону та щодо усунення перешкод та обмежень у користуванні державною мовою.

Згідно із ч. 1 ст. 70 Закону № 3759-XII, Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог, в тому числі і законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення.

Статтею 10 Закону № 3759-XII встановлено обов`язкову частку мовлення державною мовою, відповідно, на думку суду, саме на відповідача покладений також і обов`язок здійснювати контроль в тому числі і за дотриманням обов`язкової частки мовлення державною мовою.

Разом з тим, позивач у своїй заяві просив відповідача провести перевірку та застосувати санкції тощо.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про надання позивачу обґрунтованої відповіді саме з предмету заяви позивача:

- Підтвердити чи спростувати факти демонстрування відповідними телеканалами фільмів іншою ніж державна мова;

- Провести перевірки таких фактів;

- Накласти санкції за порушення законодавства.

З урахуванням наведеного, безпідставними є покликання апелянта про те, що він не наділений правом і на нього не покладається обов`язок щодо здійснення такого державного контролю, оскільки в цьому випадку відповідач зобов`язаний був згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», в термін не більше п`яти днів пересилати за належністю заяву позивача від 02.08.2021 відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити позивача.

Судом вірно зазначено, що такі дії також відповідали б і вимогам Порядку взаємодії Уповноваженого із захисту державної мови з Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, затвердженого Наказом Уповноваженого із захисту державної мови від 8 квітня 2021 року № 10-У та Рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 8 квітня 2021 року № 382.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не надав відповіді по суті згаданого звернення позивача. Тобто відповідач при розгляді заяви позивача допустив неналежний її розгляд, що не узгоджується із вищевказаними вимогами законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що відповідач вчинив протиправну бездіяльності під час розгляду звернення позивача від 02.08.2021 року, яка полягає в наданні не обґрунтованої відповіді, що також і є підставою зобов`язати відповідача повторно провести розгляд заяви позивача від 02.08.2021 року, оскільки на відповідача в межах своїх повноважень покладений конституційний обов`язок розглянути звернення позивача і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також судом враховано положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 380/14862/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 30.05.2022.