Справа № 160/25624/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.М.У.» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-
В обґрунтування позовної заяви ТОВ «Б.М.У.» зазначено, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки станом на 07.08.2021, на думку позивача, в Україні була відсутня будь-яка методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології щодо вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, а відтак на час проведення спірного габаритно-вагового контролю правових підстав визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд у Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки не було. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач під час складання спірної постанови та розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, підготовче засідання було призначено на 14.03.2022 р. 10 год. 00 хв.
Судове засідання 14.03.2022 року було перенесено на 11.04.2022 року о 10 год. 00 хв., в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
11.04.202 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.
У судове засідання 11.04.2022 року позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.
Судове засідання 11.04.2022 року було перенесено на 12.05.2022 року о 10 год. 30 хв.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 року витребувано від Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки: належним чином засвідчені документи, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову №297859 від 30.09.2021р.; належним чином засвідчені копії усіх документів, які були складені відповідачем за наслідками проведеної перевірки 07.08.2021 року; докази направлення та отримання позивачем повідомлення щодо розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт; належним чином засвідчені копію направлення №001512 від 30.07.2021 року.
12.05.2022 р. на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення на позовну заяву, в якому він не погоджується із позовом та в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. В обґрунтування пояснень відповідач зазначив, що в результаті проведеного Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю 07.08.2021 щодо належного позивачу транспортного засобу було виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно (зокрема, перевищення нормативу склало 9,32 %) при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. У подальшому представники ТОВ «Б.М.У.» у встановлений в повідомленні про розгляд справи термін до управління не з`явилися й не надали додаткових пояснень, заперечень, інформації й документів, у зв`язку з чим відповідачем прийнято спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу. Стосовно тверджень позивача про сумніви у правильності зваження належного йому транспортного засобу, тобто проведення габаритно-вагового контролю за відсутності методики, затвердженої Мінекономрозвитку відповідач зазначив, що така вимога була передбачена п. 19 Порядку №879, однак постановою Кабінету Міністрів України №671 від 30.08.2017 цю норму було виключено. Враховуючи наведене, відповідач наголосив, що станом на 07.08.2021 (дата проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів позивача) необхідність використання посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю методики затвердженої Мінекономрозвитку, не передбачена жодним нормативно-правовим актом.
12.05.2022 р. на адресу суду від представника відповідача надійшли докази у справі.
У судове засідання 12.05.2022 року представники позивача та відповідача не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також, 14.03.2022 року Президентом України підписано Указ Про продовження строку дії воєнного стану в Україні № 133/2022, у зв`язку із чим до Верховної Ради направлено проект Закону України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 року № 7168.
15.03.2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року Про продовження строку дії воєнного стану в Україні. Таким чином, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року на 30 діб, тобто до 25 квітня 2022 року.
18.04.2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні. Таким чином, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, оскільки дана справа є справою незначної складності, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
07.08.2021 на підставі направлення на перевірку №001512 від 30.07.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на а/д Н-11, Дніпро Миколаїв, 265 + 570 км, проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень вантажів транспортним засобом DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_1 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він використовується позивачем. Водій, що знаходився за кермом означеного транспортного засобу передав до перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та товарно-транспортну накладну №581717 від 07.08.2021.
Після перевірки документів, які надав водій співробітникам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було проведено ваговий контроль транспортного засобу та встановлено порушення норм, які зазначені в п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. (далі - ПДР України), а саме: навантаження на строєну з одиночними шинами вісь склало 24,05 кг при допустимій нормі 22 000 кг, що складає 9,32 % перевищення параметрів від нормативу.
Зважаючи на зазначене, посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було віднесено транспортний засіб позивача до великовагового та складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0061523 від 07.08.2021, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0080323 від 07.08.2021 та Розрахунок від 07.08.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно акту від 07.08.2021 №0061523 та №295626.
Водій зі змістом акту перевірки був ознайомлений, про що свідчить підпис останнього у відповідному акті, однак пояснень про причини порушень водієм в акті не зазначено.
Для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, акт №295625 від 07.08.2021 р. був направлений Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.
30.09.2021 начальником Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Вячеславом Бичковим було проведено розгляд справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, в ході якого встановлено порушення ТОВ «Б.М.У.» Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується актом №295625 від 07.08.2021 р.
За результатом розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №297859 від 30.09.2021, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500, 00 грн.
Вважаючи вказану вище постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, ТОВ «Б.М.У.» звернулося до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» за №442 від 10.09.2014 р., Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчу влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
З огляду на викладене, Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон №2344) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно із частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993 (далі - Закон №3353-ХІІ), з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз.2 ст.2 Закону України «Про транспорт» №232/94-ВР від 10.11.1994, нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
За статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» №2862-IV від 08.09.2005 (далі - Закон №2862-IV), рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За змістом ст. 48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» №879 від 27.06.2007, затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).
Згідно із п.п. 5 п. 2 Порядку №879, дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі Правила проїзду), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Відповідно до п.4 Правил проїзду, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 25 Правил проїзду, забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення позивача до відповідальності, документів, які б підтверджували право на рух транспортного засобу марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу, з перевищенням нормативних вагових параметрів не було надано.
Такі документи також не були надані і до суду.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пункт 16 Порядку №879).
Відповідно до пункту 18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Пункти 5, 6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №422 від 20.05.2013 (далі Порядок №422), встановлюють, що у разі коли під час проведення перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, складається акт та/або протокол про адміністративне правопорушення.
У разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових, небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення.
Як слідує зі змісту акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в результаті здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF, державний номер НОМЕР_1 , встановлено навантаження на строєну з одиночними шинами вісь, яке склало 24,05 кг при допустимій нормі 22 000 кг, що складає 9,32 % перевищення параметрів від нормативу.
Суд зазначає, що у межах спірних правовідносин, підставою для прийняття оскарженої постанови стали результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу, що експлуатується позивачем. Відповідно до цих результатів вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження до 10 % (зокрема, на 9,32 %) , що дало підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини 4 статті 48 Закону №2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.
При цьому, позивач не заперечує щодо відсутності у нього такого дозволу, й не ставить під сумнів складений відповідачем розрахунок та визначення розміру плати за проїзд, а лише вказує на відсутність відповідної методики зважування у сфері метрології.
Водночас, такі доводи позивача судом до уваги не приймаються, оскільки в розумінні підпункту 2 пункту 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Пунктом 19 Порядку №879 (в редакції, чинній на час прийняття такого Порядку) встановлювалося, що регламент проведення вимірювання і зважування та технічні параметри вимірювального і зважувального обладнання визначаються Укравтодором згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Постановою Кабінету Міністрів України №385 від 20.05.2013 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 і від 27 червня 2007 р. №879» пункт 19 Порядку №879 викладено в такій редакції: «Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку».
При цьому, змін до п.п.2 п.2 Порядку №879 внесено не було.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» №671 від 30.08.2017, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні пункт 19 Порядку №879 взагалі було виключено.
З огляду на виключення пункту 19 Порядку №879, наявність у терміні вимірювання посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не розцінюється як наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Викладене за своєю суттю також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 02.08.2018 у справі №820/1420/17.
В межах спірних правовідносин, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стали результати габаритно-вагового контролю транспортного засобу, що експлуатується позивачем. Відповідно до цих результатів вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження від 5% до 10%, що дало підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини 4 статті 48 Закону №2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.
При цьому, позивач не заперечує щодо відсутності у нього такого дозволу, не ставить під сумнів складений відповідачем розрахунок та визначення розміру плати за проїзд, а лише вказує на відсутність відповідної методики зважування у сфері метрології.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявне порушення позивачем Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз.14 ст.60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно- господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищевикладені обставини та норми права, суд прийшов до висновку, що позивачем дійсно було допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а, отже, оскаржена постанова Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №297859 від 30.09.2021 про застосування до ТОВ «Б.М.У.» адміністративно-господарського штрафу є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, постанова якого оскаржується, належним чином доведено правомірність свого рішення, тоді як позивачем не доведено своєї правової позиції та не спростовано доводи відповідача, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2022 р.

Суддя О.М. Неклеса