Справа № 160/50/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2022 року Справа № 160/50/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду і з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
31.01.2022 позивачем частково усунено недоліки позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви та надано п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали для надання суду належним чином засвідчених копії трудової книжки, військового квитка та паспорта громадянина України
22.02.2022 на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено засвідчені копії документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/50/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача документи (докази), що стали підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2022 направлена відповідачу за допомогою системи «Електронний суд» та доставлена до Електронного кабінету 13.03.2022 (довідка про доставку електронного документа від 13.03.2022). Крім того, копію ухвали суду від 02.03.2022 разом із копією позовної заяви з додатками направлено відповідачу у паперовому вигляді та отримано ним 21.04.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.
Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було. Витребуваних судом доказів не надав.
При цьому, за приписами частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.12.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
01.03.2021 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.01.2021 року у призначенні пенсії та незарахуванні періодів загального стажу роботи: з 17.09.1991 року по 19.11.1991 року; з 10.09.1993 року по 11.10.1994 року; з 23.04.1997 року по 31.07.1997 року; з 16.05.1996 року по 17.03.1997 року час роботи в Республіці Чехія на BS Build Servis spol s.r.o та незарахуванні в якості пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи: з 01.09.1980 року по 01.07.1983 року (час навчання в професійно-технічному училищі № 22 м. Дніпродзержинська), з 01.06.2005 по 13.08.2012 року - час роботи на Приватному підприємстві Агротехкомплект згідно заяви про призначення пенсії від 22.10.2020 року та 15.12.2020 року; та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зарахувати до загального та пільгового стажу роботи за Списком № 2 ці періоди роботи з моменту виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 у адміністративній справі №160/3026/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.01.2021 року у призначенні ОСОБА_1 пенсії та незарахуванні періодів загального стажу роботи: з 17.09.1991 року по 19.11.1991 року; з 10.09.1993 року по 11.10.1994 року; з 23.04.1997 року по 31.07.1997 року; з 16.05.1996 року по 17.03.1997 року та незарахуванні в якості пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду роботи: з 01.06.2005 по 13.08.2012 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати до загального стажу роботи періоди: з 17.09.1991 року по 19.11.1991 року; з 10.09.1993 року по 11.10.1994 року; з 23.04.1997 року по 31.07.1997 року; з 16.05.1996 року по 17.03.1997 року та до пільгового стажу роботи за Списком № 2 період: з 01.06.2005 року по 13.08.2012 року. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 у адміністративній справі №160/3026/21 набрало законної сили 11.06.2021.

Згідно із листом відповідача від 16.11.2021 №0400-010309-8/150666 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 по справі №160/3026/21 відділом перерахунків пенсій №5 управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву від 15.12.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зараховано до загального стажу роботи періоди: з 17.09.1991 по 19.11.1991; з 10.09.1993 по 11.10.1994; з 23.04.1997 по 31.07.1997; з 16.05.1996 по 17.03.1997 та до пільгового стажу роботи за Списком №2 період з 01.06.2005 по 13.08.2012. У результаті розгляду заяви було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність загального стажу роботи 28 років. За документами, наданими для призначення пенсії, загальний стаж зараховано по 31.07.2020 та складає 26 років04 місяці 21 день, по Списку №2 15 років 01 місяць 14 днів, утому числі 02 роки 10 місяців 01 день навчання за фахом, 04 місяці 12 днів військова служба. До загального трудового стажу не зарахований період роботи з 27.05.1989 по 15.04.1991, оскільки у записі про прийняття відсутня повна дата протоколу, чим порушені вимоги пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

07.12.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області прийнято рішення №29 про відмову у призначенні пенсії.

Означене рішення від 07.12.2021 №29 відповідача обґрунтоване наступним.

Пенсійний вік визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 55 років. Вік заявника 56 років. Страховий стаж становить 26 років 04 місяці 21 день. Необхідний пільговий стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (список №2) становить 12 років 6 місяців. До пільгового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Пільговий стаж становить 15 років 01 місяць 14 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 з 27.05.1989 по 15.04.1991, оскільки у наказі про прийняття на роботу відсутня дата та місяць в протоколі, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993. Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду трудової діяльності необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 29 загальний страховий стаж позивача становить 26 років 4 місяці 8 днів, в тому числі стаж, що дає право на зниження пенсійного віку (робота за списком №2) 15 років 1 місяць 14 днів; до загального страхового стажу зараховано наступні періоди:

з 01.09.1980 по 01.07.1983 навчання за фахом 2 роки 10 місяців 1 день;

з 12.09.1983 по 20.10.1983 Список №2 - 0 років1 місяць 9 днів;

з 09.11.1983 по 20.03.1984 - військова строкова служба 0 років 4 місяці 12 днів;

з 03.10.1984 по 31.12.1985 Список №2 1 рік 2 місяці 29 дні;

з 01.01.1986 по 04.01.1986 __________ - 0 років 0 місяців 4 дня;

з 05.01.1986 по 31.12.1986 Список №2 0 років 11 місяців 27 днів;

з 01.01.1987 по 03.01.1987 - __________ - 0 років 0 місяців 4 дня;

з 04.01.1987 по 16.05.1989 - Список №2 2 роки 4 місяців 13 днів;

з 17.09.1991 по 19.11.1991 - __________ - 0 років 2 місяці 3 дні;

з 21.08.1992 по 09.09.1993 - __________ - 1 рік 0 місці 19 днів;

з 10.09.1993 по 11.10.1994 - __________ - 1 рік 1 місяць 2 дні;

з 16.05.1996 по 17.03.1997 - __________ - 0 років 10 місяців 2 дні;

з 23.04.1997 по 31.07.1997 - __________ - 0 років 3 місяці 9 днів;

з 06.02.1998 по 01.11.2002 - __________ - 4 роки 8 місяців 26 днів;

з 01.09.2003 по 31.12.2003 - __________ - 0 років 4 місяці 0 днів;

з 01.01.2004 по 30.09.2004 - __________ - 0 років 9 місяці 0 днів;

з 01.06.2005 по 13.08.2012 Список №2 7 років 2 місяці 13 днів;

з 16.06.2014 по 31.07.2014 - __________ - 0 років 1 місяць 16 днів;

з 13.09.2018 по 15.10.2019 - __________ - 1 рік 1 місяць 3 дні;

з 05.11.2019 по 31.07.2020 безробіття - 0 років 8 місяців 27 днів.

Не погоджуючись з відповідачем щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 27.05.1989 по 15.04.1991 та з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 07.12.2021 № 29, позивача звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок на умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п 2) ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами частин 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5)

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Таким чином, відповідно до законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 став висновок пенсійного фонду про недостатність загального стажу, необхідного для призначення відповідної пенсії.

Згідно із роздруківкою розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 29, сформований на 03.12.2021, загальний страховий стаж позивача становить 26 років 4 місяці 8 днів, в тому числі стаж Списком №2 15 років 1 місяць 14 днів.

Спір між сторонами виник щодо періоду трудової діяльності позивача з 27.05.1989 по 15.04.1991.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.09.1983 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період:

27.05.1989 прийнятий на роботу в «Старательськой артеле «Южная» Производственного обьединения «Забайкалзолото» (мовою оригіналу) електрогазозварником 4 розряду на гірничому кар`єрі «Новинка» (на підставі протоколу № 3 за 1989 рік рішення правління) запис №9;

15.04.1991 звільнений та включений з членів артілі за власним бажанням (на підставі наказу №59с від 27.04.1991) запис №10.

Отже, згідно із записами №9 та №10 трудової книжки НОМЕР_1 від 17.09.1983 позивач у періоді з 27.05.1989 по 15.04.1991 працював в «Старательськой артеле «Южная» Производственного обьединения «Забайкалзолото» (мовою оригіналу).

В якості підстави для відмови у зарахуванні до загального стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, періоду роботи позивача з 27.05.1989 по 15.04.1991, відповідачем у рішенні №29 від 07.12.2021, що оскаржується, зазначено, що у наказі про прийняття на роботу відсутня дата та місяць в протоколі, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Крім того, на момент заповнення запису №9 трудової книжки НОМЕР_1 від 17.09.1983 була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162), тому посилання відповідача на невідповідність запису трудової книжки щодо спірного періоду вимогам Інструкції №58 від 29.07.1993 є цілком необґрунтованим та безпідставним.

Так, підпунктом 1.1. розділу 1 Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

Записи заносяться арабським цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо працівник прийнятий на роботу 5 січня 1984, в графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: « 1984.05.01», у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.: « 05.01.1984».

Записи вносяться акуратно, пір`яною чи кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).

Пунктом 4.1 розділу 4 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 2.26 Інструкції №162 визначено, що запис про звільнення в трудовій книжці здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; в графі 3 причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, з вищенаведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду з 27.05.1989 по 15.04.1991) містять неправдиві або недостовірні відомості щодо спірного періоду роботи позивача, а тому зазначені відповідачем недоліки, як-то у наказі про прийняття на роботу відсутня дата та місяць в протоколі, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, відповідачем безпідставно під час розгляду і вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 не зараховано до загального стажу позивача періоди його роботи з 27.05.1989 по 15.04.1991.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати періоди роботи з 27.05.1989 по 15.04.1991 до загального страхового стажу позивача, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 07.12.2021 № 29 не відповідає критеріям, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач у позовних вимогах просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () від 07.12.2021 року про відмову у призначенні пенсії № 29 ОСОБА_1 та незарахуванні періоду страхового стажу роботи з 27.05.1989 року по 15.04.1991 року на «Старательськой артеле «Южная» Производственного обьединения «Забайкалзолото» (мовою оригіналу) в якості електрогазозварювальника 4 розряду на гірничому кар`єрі «Новинка».

Керуючись ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача у не зарахуванні періодів роботи позивача з 27.05.1989 по 15.04.1991 до страхового стажу, та метою відновлення порушеного права зобов`язати відповідача зарахувати період роботи позивача з 27.05.1989 по 15.04.1991 на «Старательськой артеле «Южная» Производственного обьединения «Забайкалзолото» (мовою оригіналу) до страхового стажу.

Позовні вимоги в частині щодо точного зазначення посади, на якій перебував позивач у спірний період, не підлягають задоволенню, оскільки не є спірним, у справі, що розглядається, спірним є загальний страховий стаж, що враховується у призначенні пенсії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 908,00грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 908,00грн.

Керуючись ст. ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) від 07.12.2021 №29 про відмову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у призначенні пенсії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) у не зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 27.05.1989 по 15.04.1991 до страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати період роботи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 27.05.1989 року по 15.04.1991 року на «Старательськой артеле «Южная» Производственного обьединения «Забайкалзолото» (мовою оригіналу) до страхового стажу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 02.05.2022.

Суддя М.М. Бухтіярова