Справа № 161/18973/21
Суддя: Крупінська С. С.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/17/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Крупінської С.С.

при секретарі Лесько Б.Я.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Літвак О.І. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду. з адміністративним позовом до управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним. 16 жовтня 2021року відповідачем було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 458355 за ч.2 ст. 44-3 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.10.2021 року знаходився в громадській будівлі, а саме на автовокзалі за адресою: АДРЕСА_1 , перебував без засобів індивідуального захисту, передбачених постановою КМУ №641 від 22 липня 2020 року. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 170 грн. З вказаною постановою не погоджується, оскільки вважає, що доказів його винуватості у вчинені вказаного правопорушення немає, постанова, яка оскаржується має порушення вимог щодо її оформлення, а саме за вказаною адресою: в постанові з-находиться релігійна організація «Царство Боже».

Зокрема вказує, що диспозиція статті 44-3 КУпАП вказує, що вона застосовується, та має чинність тільки на період дії карантину людей.

Внаслідок видання Кабінетом Міністрів України ряду постанов в Україні з 12 березня 2020 року до 28 лютого 2021 року було встановлено карантин, яким обмежено права і свободи позивача, покладено на нього додатковий обов`язок який полягає у забороні перебувати в громадських місцях без вдягнутої медичної маски, змінено режим роботи органів державної влади та організацій незалежно від форм власності.

Звертає увагу, що положеннями ч. 2 ст. 29 Закону України № 1645-Ш «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Проте, від головного державного санітарного лікаря України Ляшко В.К. не було подання на встановлення карантину, що засвідчує надана позивачем офіційна відповідь від МОЗ України.

Також зазначає, що основним та найвищим законом є Конституція України, згідно ст. 64 якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Ухвалою від 28 жовтня 2021 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду (а.с.20).

30.11.2021 від представника відповідача Літвака О.І. надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.25-28), відповідно до якого відповідач не погоджується та вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити у його задоволення. В обґрунтування зазначено, що 16 жовтня 2021 року о 11:56 працівниками патрульної поліції національної поліції України проводилась перевірка дотримання карантинних заходів громадянами, які перебувають у громадських місцях, а саме на Автостанції №1 у АДРЕСА_1 . За вказаною адресою було виявлено гр. ОСОБА_1 , який перебував у громадському місці під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального засобу, на зауваження працівників поліції не реагував, в категоричній формі відмовився виконувати законну вимогу працівника поліції та відмовлявся одягнути захисну маску. Громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено що його дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. У зв`язку із допущеним адміністративним правопорушенням, відносно гр. ОСОБА_1 було оформлено адміністративні матеріали за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, складено протокол та винесено оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 170 гривень.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

З нагрудної бодікамери поліцейського зафіксовано, що відповідач не погодився із вчиненим правопорушенням, а тому на виконання вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП по вказаному факту було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 458355 від 16.10.2021, який також додано до справи. Таким чином, вважає, порядок розгляду справи відбувся у відповідності до вимог КУпАП.

Щодо запровадження карантину, звертають увагу, що поняття, а також порядок встановлення карантину визначений ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», який встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Також зазначає, що у рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організації вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну вимогу про скасування оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності підтримав, хоча визнав, що дійсно був без засобів індивідуального захисту. Він наполягає, що Кабінетом Міністрів України у неконституційний спосіб, з порушенням ст.64 Конституції України встановлено карантин, а отже усі встановлені карантинні обмеження порушують вимоги Конституції та його конституційні права. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з наведених у відзиві доводів.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В цьому зв`язку суд враховує, що відповідно до положень ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 16 жовтня 2021 року поліцейським управління патрульної поліції у Волинській області ДПП рядовим поліції Громиком М.О. було складено постанову про адміністративне правопорушення Серії ЕГА №458355 , відповідно до якого зазначено, що 16.10.2021 о 11 год.59 хв. за адресою м. Луцьк, вул. Конякіна, 39-А громадянин ОСОБА_1 перебував в громадській будівлі, а саме Автостанція №1 без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема распіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП (а.с.9). На підставі вказаної постанови позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 170 грн.

Так, відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято Постанову КМ України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якої з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Відповідно до п.п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, в редакції чинній станом на 17.01.2021, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», а саме статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч.1 ст. 222 КУпАП, після цифр «44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч.2 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу патрульної поліції у громадському місці на Автостанції №1 в м. Луцьку позивача без засобів індивідуального захисту.

Судом досліджено відеозаписи з відеофайлами з нагрудної відеокамери поліцейського, які надано представником відповідача в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Даними відеозаписами підтверджено порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема ст.ст.268, 280,283-285 КУпАП.

Так , повноваження відповідача як працівника поліції здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення за вказаною статтею визначені ст.222 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст.258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Так згідно з вимогами ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Водночас, за змістом ч.5 цієї статті, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, позивач не зазначив, та жодним належним доказом не доведено, що сам факт складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення призвів до порушення прав та свобод позивача.

Щодо інших доводів позивача, щодо порушення порядку встановлення карантину, суд звертає увагу, що зазначені постанови Кабінету Міністрів України, в тому числі: від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а також від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», неконституційними не визнавалися, та, всупереч доводам позивача на момент складання оскаржуваної постанови були зареєстровані та оприлюднені відповідно до вимог чинного законодавства, були чинним і не скасовані.

Жодних конкретних доводів щодо обмеження конституційних прав позивача, зокрема тих, що наведені в ч.2 ст.64 Конституції України, які не можуть бути обмежені крім випадків, передбачених Конституцією України, ним не наведено.

Не встановлено цих обставин і вказаним позивачем Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020).

В свою чергу, суд звертає увагу, що згідно ст. 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Що стосується адреси, яка зазначена в графі «місце вчинення правопорушення та місце розгляду справи» зазначено: вул. Конякіна, 39А, проте фактичне місце вчинення правопорушення та місце розгляду справи: м. Луцьку, вул. Конякіна, 39, тобто адреса встановлена за допомогою геолокації яку автоматично встановив службовий планшет. Наказом МВС від 27.04.2020 № 357 «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», затверджено, що з метою отримання телекомунікаційних послуг і оперативного реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або події як кінцеве обладнання в органах (підрозділах) поліції використовуються телефони (стаціонарні, мобільні), радіостанції, планшетні пристрої та інші засоби зв`язку.

Службовий планшет працівника поліції обладнаний функцією GPS трекера, для автоматичного встановлення місця перебування екіпажу патрульної поліції.

Окрім цього, для спрощення процедури складання адміністративних матеріалів, а саме заповнення електронної постанови, службовий планшет автоматично заповнює графу дати, часу, місце розгляду справи, посадову особу, яка проводить розгляд справи та місце вчинення адміністративного правопорушення. Проте, працівник поліції може внести зміни лише в графу: місце вчинення правопорушення, адже службовий планшет працівника поліції обладнаний функцією GPS трекера та автоматичного встановлює місця перебування екіпажу патрульної поліції.

Суд враховує ті обставини, що під час складання адміністративних матеріалів службовий планшет автоматично встановив неточну адресу місця розгляду справи (місце знаходження екіпажу), а саме: вул. Конякіна, 39А, фактична адреса місця знаходження екіпажу - вул. Конякіна, 39, проте, зазначені відомості не змінюють суть постанови, адже зазначено в фабулі про адміністративне правопорушення назву населеного пункту м. Луцьк, та точне місцезнаходження «в будівлі, автовокзал 1». Спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави для закриття провадження в адміністративній справі відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 74-77, 122, 123, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №458355 від 16.10.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 травня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська