Справа № 400/11935/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

30 травня 2022 р.справа № 400/11935/21

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачавідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,

провизнання дій протиправними; стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач або ДВС), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду скарги позивача від 22 жовтня 2021 р. з порушенням ст. 7 ч. 4 Закону України Про звернення громадян;

2) стягнути з відповідача на користь позивача 200 000 грн. моральної шкоди завданої порушенням прав, викликаних протиправними діями щодо розгляду скарги від 22 жовтня 2021 р. з порушенням ст. 7 ч. 4 Закону України Про звернення громадян.

Позовна заява залишалась без руху (а. с. 21-23).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що 22 жовтня 2021 р. подав до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скаргу в порядку ст. 74 Закону України Про виконавче провадження з приводу закінчення державним виконавцем Максимовою О.О. виконавчого провадження, в якому позивач виступав стягувачем. У відповідь на скаргу, державний виконавець Максимова О.О. повідомила його про невідповідність скарги вимогам ст. 74 Закону України Про виконавче провадження та її розгляд за правилами Закону України Про звернення громадян. На думку позивача, тим самим відповідач порушив приписи ст. 7 ч. 4 Закону України Про звернення громадян, яка містить заборону направляти скарги до тієї посадової особи, дії (рішення) якої оскаржуються. Протиправні дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, які полягають в ігноруванні вимог законодавства, спричинили позивачу моральну шкоду, яка виразилась в емоційному розладі, що підтверджений записом в його медичній книжці. За розрахунком позивача, сумою достатньою для компенсації його страждань, є 200 000 грн., що є справедливою сатисфакцією в даному спорі.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав. Зазначає, що закінчення виконавчого провадження без фактичного виконання рішення, передбачено приписами Закону України Про виконавче провадження і державним виконавцем були вчинені всі дії, передбачені цим Законом, які регламентують процедуру закінчення виконавчого провадження. Також відповідач критично поставився до вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, так як не вважає, що законні права позивача були порушені. Відповідач звернув увагу суду на те, що медична книжка, яка нібито підтверджує розлади здоров`я позивача, не містить будь-яких ідентифікуючих ознак, запис є непридатним для читання і всі випадки хвороб позивача пов`язані виключно з діями ДВС, що викликає сумнів в їх обґрунтованості (а. с. 38-45).

Так як по суті позивач скаржиться на порушення відповідачем норм Закону України Про звернення громадян, в такому випадку, ця справа не підпадає під категорію справ, розгляд яких унормований ст. 287 КАС України, натомість відповідає критеріям справ незначної складності, передбачених ст. 263 ч. 1 п. 1 КАС України.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

8 червня 2021 р. ДВС було відкрито виконавче провадження № 65704288 з виконання виконавчого листа виданого 13 квітня 2021 р. Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 400/3384/20, за яким Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 р. в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги (а. с. 50-51).

29 вересня 2021 р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максимова О.О. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 63 ч. 3 абз. 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до якої у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи вперше, із скаргою з приводу закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до ДВС 18 жовтня 2021 р., на яку була надана відповідь листом від 29 жовтня 2021 р. № 13591 (а. с. 56-58).

22 жовтня 2021 р. ОСОБА_1 подав до ДВС скаргу, в якій зазначив, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 вересня 2021 р., на його думку, не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 р. № 512/5 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі - Інструкція № 512/5), а саме в ній відсутні: 1) результати виконання, 2) залишок нестягнутої суми, 3) сума стягнутого виконавчого збору, 4) наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ст. 40 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження (а. с. 16).

2 листопада 2021 р. відповідач листом № 13671 надав відповідь, з якої слідує, що скарга позивача розцінена ним як така, що не відповідає вимогам ст. 74 Закону України Про виконавче провадження, а тому розглянута за Законом України Про звернення громадян. У листі відповідач роз`яснив позивачу, що оскільки виконавчий документ мав зобов`язальний характер, його виконання здійснюється з особливостями для виконання рішень немайнового характеру, що виключає необхідність зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження відомостей, на відсутність яких позивач послався у скарзі (а. с. 13-14).

Суд звертає увагу відповідача на те, що позивач не оскаржує постанову про закінчення виконавчого провадження, а також дії відповідача щодо розгляду його скарги не за Законом України Про виконавче провадження - його вимоги стосуються виключно незаконності передачі його скарги на розгляд до посадової особи, дії якої він оскаржував, а тому заперечення відповідача, викладені у відзиві, з приводу обґрунтованості винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не є предметом спору і не оцінюються судом.

Відповідно до ст. 74 ч. 3 Закону України Про виконавче провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги (ст. 74 ч. 4 Закону України Про виконавче провадження).

У листі відповідача № 13671 від 2 листопада 2021 р. лише констатується, що скарга не відповідає вищенаведеним вимогам Закону, але не конкретизується, які саме з цих вимог не дотримані.

Суд констатує, що скарга позивача в цілому містить всі з шістьох складових, а той факт, що вони не структуровані в тому порядку, який наведений у Законі, правового значення не має.

В той же час, суд звертає увагу на наступне.

В п. 5 ст. 74 ч. 4 Закону України Про виконавче провадження згадується термін вимоги, з чого слідує, що скарга повинна мати чітко сформульовані вимоги до суб`єкта, якому вона подається, під якими слід розуміти прохання про захист чи поновлення прав скаржника.

У своїй скарзі ОСОБА_1 не викладає жодних вимог до відповідача - він тільки констатує, що постанова про закінчення виконавчого провадження не відповідає приписам Інструкції № 512/5.

В цьому сенсі суд вважає, що скарга позивача не відповідає вимогам ст. 74 ч. 4 Закону України Про виконавче провадження.

Також поза увагою позивача залишились приписи ст. 74 ч. 5 Закону України Про виконавче провадження щодо строку подання скарги.

Так, відповідно до цієї норми, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначає сам позивач у своїй скарзі, постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 вересня 2021 р. він отримав поштою 7 жовтня 2021 р., відповідно, 10-денний строк на її оскарження сплинув 20 жовтня 2021 р., тоді як скарга датована 22 жовтня 2021 р.

За таких обставин, скарга позивача не відповідає вимогам ст. 74 Закону України Про виконавче провадження як в частині відсутності в ній будь-яких вимог, так і в частині строку її подання, а тому відповідач зробив вірний висновок про те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду за Законом України Про виконавче провадження.

Згідно з визначенням, яке міститься в ст. 3 ч. 4 Закону України Про звернення громадян, скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Стаття 5 ч. 7 Закону України Про звернення громадян містить перелік вимог до звернення, одним з видів якого є скарга, та визначає, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону (ст. 5 ч. 8 Закону України Про звернення громадян).

Як вже відзначав суд раніше, скарга ОСОБА_1 не містить вимог звернутих до відповідача, які є обов`язковою частиною скарги як за Законом України Про виконавче провадження, так і за Законом України Про звернення громадян, що виключає її розгляд в тому числі і за останнім Законом - відповідач повинен був повернути її позивачу з відповідними роз`ясненнями, натомість помилково розглянув по суті.

За приписами ст. 7 ч. 4 Закону України Про звернення громадян, забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Саме на порушення цієї норми вказує позивач.

Під направленням скарги до посадової особи, чиї рішення оскаржуються позивач розуміє те, що виконавцем листа-відповіді на його скаргу зазначена державний виконавець Максимова О.О., тобто та посадова особа, яка винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

По-перше, оскільки скарга позивача не містила вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, то безпідставно стверджувати, що його скарга була направлена до посадової особи, дії чи рішення якої позивач оскаржує - в юридичному сенсі ніякі дії чи рішення державного виконавця Максимової О.О. позивач не оскаржував, так як не висунув у своїй скарзі жодних відповідних вимог.

Також слід зазначити, що лист-відповідь ДВС підписана не Максимовою О.О., а виконуючим обов`язки заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семенчук Н.

Та обставина, що ОСОБА_2 є виконавцем документа, не робить її суб`єктом розгляду скарги позивача по суті, що підтверджується тим, що оскаржуючи дії ДВС до суду, в якості відповідача визначено юридичну особу ДВС, а не посадову особу виконавця документа.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Так як вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання дій відповідача протиправними, а суд не знайшов порушень в діях відповідача, які б порушували права позивача, моральна шкода також не підлягає відшкодуванню.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ст. 5 ч. 1 п. 13 Закону України Про судовий збір звільнений від його сплати, а відповідач доказів понесення судових витрат суду не подавав.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз