Справа № 360/4833/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року справа №360/4833/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Лисичанське спеціалізоване управління № 10" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 р. у справі № 360/4833/21 (головуючий І інстанції С.В. Борзаниця) за позовом Дочірнього підприємства "Лисичанське спеціалізоване управління № 10" до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2021 Дочірнє підприємство "Лисичанське спеціалізоване управління № 10" (далі - позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДПС), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 29.03.2021 № 1 форма «Р» щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) загальною сумою 1115174,50 грн., з них сума грошового зобов`язання 1013795,00 грн. та сума за штрафними (фінансовими санкціями) 101379,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 29.03.2021 № 1 форма «П» щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2017 рік у сумі 158935,00 грн., за 2018 рік у сумі 2620640,00 грн., за 2019 рік у сумі 5041175,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 29.03.2021 № 1 форма «ПС» щодо застосування штрафних санкцій у сумі 8160,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 29.03.2021 № 0 форма «ПС» щодо застосування штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду: уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, з урахуванням недоліків, зазначених в ухвалі, та її копії для вручення відповідачу; оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 28915,24 грн.

23.09.2021 від представника позивача на виконання ухвали від 10.09.2021 надійшло платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 28915,25 грн., а також уточнена позовна заява, в якій, серед іншого, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити позивачу строк звернення до суду із позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 позовну заяву залишено без руху, запропоновано протягом 10-ти (десяти) днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

06.10.2021 від представника позивача надійшла заява від 01.10.2021 б/н про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року повернуто позовну заяву позивачу.

Позивач, не погоджуючись з цією ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що складність справи впливає на непереборність обставин, адже для підготовки позовної заяви потрібно проаналізувати велику кількість документів, а хвороба представника позивача, наявність у нього непереборних сімейних обставин не давали змогу швидко проаналізувати весь перелік документів необхідних для формування чіткої правової позиції позивача в поданій позовній заяві з правильним законодавчим обґрунтуванням, окрім того у представника позивача виникли труднощі з отриманням повного переліку документів, що стосується поданої позовної заяви у зв`язку з відпусткою директора позивача, тобто дані факти є непереборні та не залежали від волевиявлення, ні представника позивача, ні самого позивача, однак судом дані обставини не були враховані.

Окрім того, представник позивача і сам позивач вчинили всі можливі дії з метою захисту своїх прав, однак строк установлений законом виявився недостатнім для всебічного, повного захисту прав та своєчасного звернення до суду, що спричинило пропуск даного строку, який є незначним (10 днів: з 28 серпня 2021 року по 08 вересня 2021 року).

Апелянт вважає, що судом строк оскарження в тривалості 1 місяць є занадто коротким для формування правової позиції в позовній заяві для такої складної справи, а тому суд повинен був врахувати даний факт, адже складність справи та скорочені строки не залежить від позивача та його представника та є непереборними.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

18.03.2021 позивач через свого представника адвоката Жердєва С.М. звернувся до Головного управління ДПС у Луганській області із запереченнями до Акту перевірки.

Головне управління ДПС у Луганській області листом від 26.03.2021 № 2137/6/12-32- 07-М-13 позивача було повідомлено про розгляд даного звернення, висловлено позицію відповідача та не скасовано прийнятий акт перевірки.

29.03.2021 позивачем отримані податкові повідомлення-рішення (рішення) від 29.03.2021 №№ 1, 1, , 1, 1, 1.

12.04.2021 позивач, не погодившись із зазначеною позицією відповідача, через свого представника адвоката Жердєва С.М. в порядку позасудового оскарження, звернувся до Державної податкової службі України із скаргою на податкові повідомлення-рішення (рішення) від 29.03.2021 № 1, 1, , 1, 1, 1.

26.07.2021 на адресу представника позивача адвоката Жердєва С.М. від Державної податкової служби України отримано рішення від 07.07.2021 № 15344/6/99-00-0601-01-06 про результати розгляду справи, яким ППР № 1, 1 скасовані, інші залишені без змін.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем був пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою, представник позивача мав об`єктивну можливість у визначений законодавством строк звернутись до суду з позовною заявою.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За частиною 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

За частиною 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що строки звернення до суду встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 ПК України, за приписами пункту 56.1 та 56.2 якої, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (ст.56.3 ПК України).

Водночас, у пункті 56.18 цієї статті встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Статтею 102 ПК України встановлено строк давності - 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків.

Тобто, виходячи з приписів наведеної норми, позивач має право оскаржити податкове повідомлення-рішення протягом 1095 календарних днів у будь-який момент після його отримання .

Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Тобто, обов`язковою передумовою для застосування вказаної норми є проведення процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення.

За підпунктом 14.1.7 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскарження рішень контролюючих органів - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов`язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку;

Суд зазначає, що досудовим врегулюванням спорів є послідовним комплексом дій, направлених на безпосереднє вирішення спорів між суб`єктами владних повноважень та фізичними та/або юридичними особами з приводу порушених прав і законних інтересів у сфері публічних правовідносин, який застосовується до ініціювання судової процедури.

Такий добровільний порядок врегулювання спору реалізується, зокрема, у формі адміністративного оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, в яке суд не втручається (принаймні під час самого адміністративного оскарження) та має метою запобігання відповідному судовому процесу та вирішенню спірних правовідносин (поки що не процесуального характеру) по суті.

Отже, колізія між нормами пунктів 56.18 і 56.19 статті 56 ПК України відсутня, оскільки вони не припускають множинного трактування прав платників податків.

Верховний Суд в постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 640/20468/18 висловив позицію про те, що застосування скорочених строків звернення до суду при використанні досудового порядку врегулювання спорів у податкових правовідносинах у порівнянні з такими строками в інших публічних правовідносинах установлено законом, зумовлено легітимною метою оперативного забезпечення настання правової визначеності для особи платника податків та в діяльності суб`єктів владних повноважень - контролюючих органів, що кореспондується зі встановленим алгоритмом і строками адміністрування податків для забезпечення належного виконання конституційного податкового обов`язку і має пропорційний характер, оскільки скорочення строку звернення не впливає на реалізацію особою права на судовий захист у зв`язку з достатністю часу на підготовку та оформлення правової позиції, ознайомлення з позицією контролюючого органу, залучення за потреби правових і фінансових консультантів у межах процедури адміністративного оскарження, тоді як скорочені строки забезпечують досягнення цієї мети та завдань функціонування податкової системи держави.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 4 ст. 122 КАС України).

Отже, пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Таким чином, норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховані зазначені висновки Верховного Суду у справі № 500/2486/19.

Матеріалами справи встановлено, що позивач скористався досудовим порядком вирішення спору шляхом подання скарги на спірні податкові повідомлення-рішення, за результатами розгляду якої ДПС України прийнято рішення. Позовну заяву подано до суду з порушенням місячного строку, встановленого п. 56.19 ст. 56 ПК України.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Отже, пропущений строк звернення до суду з позовом може бути поновлений за наявністю поважних причин, проте позивач не зазначив об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Суд не приймає посилання апелянта, як на поважність пропуску строку, на перебування представника позивача - адвоката Жердєва С.М. на амбулаторному лікуванні в період з 23.08.2021 по 07.09.2021 та перебування директора Дочірнього підприємства «Лисичанське спеціалізоване управління № 10» у відрядженні в період з 25.08.2021 по 11.09.2021, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що 09.03.2021 укладено договір про надання правової допомоги № 27/21 між Дочірнім підприємством «Лисичанське спеціалізоване управління № 10» в особі директора Гречишкіна Артема Борисовича, що діє на підставі Статуту у подальшому «Клієнт», з однієї сторони, та Адвокатським бюро «Жердєв» в особі керуючого Бюро Жердєвим Сергієм Миколайовичем, далі «Адвокатське бюро», що діє на підставі Статуту з іншої сторони.

Пунктом 2.1.Договору визначено Адвокатське бюро, на підставі звернення Клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги щодо представництва у встановленому порядку інтересів Клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів.

Відповідно до пункту 2.3 Договору для надання правової допомоги Клієнту Адвокатське бюро призначає керуючого Бюро Жердєва Сергія Миколайовича (свідоцтво про право заняття адвокатського діяльністю № ЗП 001158 від 29.07.2016) та адвоката Бюро Жердєву Марину Вадимівну (свідоцтво про право заняття адвокатського діяльністю № ЛГ 000108 від 30.03.2018). Кожен адвокат має право надавати правову допомогу в рамках вказаного Договору як спільно, так і окремо один від одного, без будь-яких обмежень.

Отже, в межах вказаних правовідносин, представництво інтересів позивача з 09.03.2021 здійснювали два адвоката: Жердєв Сергій Миколайович та Жердєва Марина Вадимівна.

Матеріали справи не містять доказів неможливості здійснення представництва інтересів позивача в межах строку звернення з позовом Жердєвою М.В. або іншими адвокатами.

Також, адвокат Жердєв С.В. у період перебування на амбулаторному лікуванні з 25.08.2021 по 31.08.2021, звертався до суду з позовними заявами в інтересах інших осіб.

Крім того, позивач не був позбавлений права та можливості залучити іншого представника.

Таким чином, зазначені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки у позивача не було перешкод для звернення до суду у встановлений законом строк. Тобто, позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Лисичанське спеціалізоване управління № 10" залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 р. у справі № 360/4833/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 31 травня 2022 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць