Справа № 679/1466/21
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/9/2022
Справа № 679/1466/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Штогрига Івана Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАБ №679659 від 11 листопада 2021 року про накладення на неї адміністративного стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП, а справу закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 11 листопада 2021 року у м. Нетішин Хмельницької області поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Штогрин І.В. виніс відносно неї постанову серії ГАБ №679659 по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення. У зазначеній постанові вказав, що він 11 листопада 2021 року, близько 11 год. 55 хв. у м.Нетішин по вул.Шевченка, 1, в громадському місці, в приміщенні ВК НМР, вона перебувала без одягнутого індивідуального засобу захисту, що закриває ніс та рот, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п. 1 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року. Цією постановою на неї було накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Позивачка вважає постанову необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що перед її складанням їй не були роз`ясненні її права, зазначені в ч.1 ст.268 КУпАП, а саме те, що вона має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Крім того, позивачка вказала, що заперечувала представнику поліції ще до складання згаданої постанови щодо факту вчинення нею адміністративного правопорушення тому, що вищезгадана постанова КМ України №1236 від 09.12.2020 року є незаконною так як прийнята в незаконний спосіб всупереч ст. 64 Конституції України. Разом з тим ОСОБА_1 вказує, що поліцейським під час складання спірної постанови не було здійснено перевірку постанови КМ України №211 зі змінами, не взято до уваги те, що карантин на території України введено з порушенням процедури.

Також позивачка звернула увагу на те, що маску потрібно носити, якщо маєш ознаки ГРВІ або COVID, або здійснюєш догляд за хворими на коронавірус. Вважає, що її дискримінаційно-вибірково притягнули до адміністративної відповідальності, так як у фойє Нетішинської міської ради було багато людей без масок, з масками, однак не одягнутими належним чином, зокрема, з не закритим ротом або носом, проте до них зі сторони поліції зауважень ніяких не було. Зазначає, що її було притягнуто до адміністративної відповідальності через те, що у неї з представниками місцевої влади та владою України різні політичні позиції на виклики сьогодення.

За таких обставин позивачка просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ГАБ №679659 від 11 листопада 2021 року про накладення на неї адміністративного стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП, а справу закрити.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 листопада 2021 року дана позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

В судовому засіданні 20.01.2022 року позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Процик В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові.

В судовому засіданні 20.01.2022 відповідач - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Штогрин І.В. заперечував щодо позовних вимог ОСОБА_1 , просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно, ст. 44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, а саме п. 2 цієї статті перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежуваних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 зі змінами №1102 від 25.10.2021.

Відповідно до п.п.1, п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивачка 11.11.2021 року близько 11 год. 55 хв., в м.Нетішин по вул.Шевченка, 1, в приміщенні ВК НМР порушила вищезгадані вимоги, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Крім того, як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , що при винесені означеної постанови начебто було порушено порядок складання такої, а саме з підстав того, що перед її складанням позивачці не були роз`ясненні її права, зазначені в ч.1 ст.268 КУпАП, що не відповідає дійсності, так як перед винесенням постанови позивачці були роз`ясненні її права згідно Конституції України та КУпАП.

Щодо дискимінаційно-вибірково притягнення до адміністративної відповідальності позивачки працівник поліції ОСОБА_2 вказав, що така обставина не відповідає дійсності, так як до адміністративної відповідальності у той день було притягнуто ще кілька осіб.

Представник відповідача Головне управління Національгої поліції в Хмельницькій області будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

28.02.2022 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ГУНП в Хмельницькій області із доводами викладеними у адміністративному позові ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-111 від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 РОКУ №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-і ч спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2», на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Відповідно ст.41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-111 від 06 квітня 2000 року, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Законом України №530-1Х від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусом хвороби (COVID-19 )» внесені зміни до КУпАП. який доповнено ст.44-3 - Порушення правил щодо карантину людей.

Відповідно до ст. 44-3 КУпАП. передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, протиправні дії ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується: відомостями, які зазначені у постанові про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 679659 від 11.11.2021 року, відповідно до якої, 11.11.2021 року позивачка, перебувала у громадському місці, в приміщенні ВК НМР без засобів індивідуального захисту, що закривають дихальні шляхи, а саме ніс та рот (маска, яка повинна щільно сидіти на обличчі, повністю закриваючи ніс, рот і підборіддя.

Згідно п.п.1 п.2-2 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS- СоV-2» від 09 грудня 2020 року №1236, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Перебування позивачки ОСОБА_1 11.11.2021 року в громадському будинку (споруді) під час перевірки працівниками правоохоронних органів дотримання правил щодо карантину, без захисної маски (яка повинна щільно сидіти на обличчі, повністю закриваючи ніс, рот і підборіддя) підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського та пояснень свідків, а саме, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Таким чином на момент винесення постанови було зібрано достатньо доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.

На підставі наведеного представник ГУНП в Хмельницькій області Бєлова В. просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

28.02.2022 року до суду надійшло клопотання захисника позивачки ОСОБА_1 - Процика В.В. про застосування до позивачки заходу впливу у вигляді усного зауваження на підставі ст.22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності.

Суд заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідачів, дослідивши та оцінивши докази, вважає, зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №679659 від 11.11.2021 року, ОСОБА_1 притянуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

ОСОБА_1 не погоджується з вказаною постановою, вважає себе невинною, а оскаржену постанову необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що, ОСОБА_1 11.11.2021 року близько о 11 год. 55 хв. м. Нетішин, по вул.Шевченка, 1, вгромадському місці, в приміщенні ВК НМР, перебувала без одягнутого індивідуального засобу захисту, що закриває ніс та рот, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п.1 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Крім того, у судовому засіданні, позивачка не заперечувала факту перебування в приміщенні ВК НМР без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що закриває рот та ніс, адже вважає, дані вимоги незаконними, оскільки на території України не встановлено правового режиму надзвичайного стану, у разі встановлення якого, можуть здійснюватись такі заходи як встановлення карантину та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів.

Таким чином, знайшли своє підтвердження обставини, які викладені у постанові про адміністративне правопорушення про те що ОСОБА_1 дійсно перебувала в громадському місці, в приміщенні ВК НМР без засобів індивідуального захисту, а саме: маски чи респіратора, що закриває рот та ніс.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначено Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до статті 1 якого карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»

Згідно із п.п.1 п.2 - 2. постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняття «громадські будинки та споруди» наведено в державних будівельних нормах України від 2019 року, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). Наприклад, магазини, торговельні центри, магазини, бібліотеки, музеї, лікарні, університети, спортзали, церкви, державні установи тощо.

Що стосується заперечень позивачки із вказівкою на неправомірне обмеження прав і свобод людини, запровадженим КМУ карантином, то слід наголосити, що Постанови КМУ від 11 березня 2020 р. № 211, від 22.07.2020 року № 641, від 09.12.2020 № 1236, тобто нормативно-правові акти, якими запроваджено карантин, є чинними, не скасованими, не конституційними не визнані, а отже, відповідно до ч.1 ст.117 Конституції України є обов`язковими до виконання. Незгода позивачки із положеннями вказаних нормативно-правових актів, зокрема постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», не є підставою для їх невиконання.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, твердження позивачки про незаконність оскаржуваної постанови є необґрунтованими.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та наявності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_1 11.11.2021 року близько 11 год. 00 хв., у м.Нетішин по вул.Шевченка,1 в громадському місці, в приміщенні ВК НМР під час дії карантину перебувала без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, маски чи респіратора, що закриває рот та ніс, в тому числі виготовлених самостійно, суд приходить до висновку про наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, та відповідно, правомірності притягнення її до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

В той час, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивачки щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 44-3 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Встановлені в межах розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в позовній заяві доводи позивачки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №679659 від 11.11.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.44-3 КУпАП, та закриття провадження по справі, а також про необхідність відмови у задоволенні його позову у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У зв`язку з відмовою у позові, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44-3 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 229, 244-246, 286, 293, 297 КАС України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Штогрига Івана Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, місцезнаходження: вул.Зарічанська, 7, м.Хмельницький, 29017, .

Поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Штогрига Івана Васильовича, місцезнаходження: вул.Енергетиків, 4, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100.

Повне рішення суду складено 28 квітня 2022 року.

Суддя Р.М.Стасюк