Справа № 160/20/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
31 травня 2022 року Справа №160/20/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" про ухвалення додаткового рішення у справі №160/20/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС", звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" про ухвалення додаткового рішення - залишено без руху, з підстав пропуску строку на подання заяви без заяви про поновлення строку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" про поновлення пропущеного процесуального строку для подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №160/20/22 задоволено, поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" процесуальний строк на подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/20/22.
26.05.2022 від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких він просить відмовити у її задоволенні повністю.
Представники сторін у судове засідання не прибули, були повідомлені своєчасно та належним чином, про дату, час та місце судового розгляду заяви.
Приписами ч. 4, 5 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що дана заява може бути розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, зміст поданої заяви, судом встановлено наступне.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 3, 5 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Виходячи зі змісту вказаних норм, подання заяви та відповідних доказів має певні строкові обмеження, а саме така заява подається:
1) до закінчення судових дебатів у справі;
2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання стороною відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.
Зокрема, в позові позивачем зазначено, що орієнтовна сума витрат на правничу допомогу складатиме 8000,00 грн; детальний опис робіт та докази підтвердження наданих послуг та їх оплати будуть надані після закінчення розгляду справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, оформлене листом від 20.09.2021 №42334/6/04-36-18-08 «Про надання інформації» щодо невизнання податковою звітністю податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» з податку на додану вартість за серпень 2021 року від 16.09.2021, зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» з податку на додану вартість за серпень 2021 року датою її фактичного подання 16.09.2021, стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» судовий збір в розмірі 2270,0 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

У заяві про ухвалення додаткового рішення, позивачем вказано, що понесені ним витрати на професійну правничу допомогу складають 5000,00 грн, які він просить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підтвердження обставин понесення та розміру витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, представник позивача надав до заяви про ухвалення додаткового рішення наступні документи: договір про надання правової допомоги №1110/21 від 11.10.2021, рахунок-фактуру №СФ-0000013 від 01.11.2021, платіжне доручення №1805 від 01.11.2021, акт виконаних робіт від 02.05.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 1.1 договору №1110/21 від 11.10.2021 клієнт (ТОВ «ПРО МОТОРС») доручає, а адвокатське об`єднання (Адвокатське об`єднання «КС Партнерс») приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у порядку, розмірі та у строки, що визначені умовами договору.

Розділом 4 договору сторони визначили, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше наступного дня з моменту отримання клієнтом рахунку. Остаточна вартість юридичної допомоги визначається в рахунку та акті виконаних робіт (наданих послуг) (п.4.2, 4.3 договору).

За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги та її вартість (п. 4.5 договору).

Сума, вказана в рахунку та акті виконаних робіт (наданих послуг) є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Відповідно до рахунку фактури №СФ-0000013 ТОВ «ПРО МОТОРС» на підставі договору №1110/21 Адвокатським об`єднанням «КС Партнерс» позивачу виставлено оплату за надання юридичної допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, від імені позивача документи у справі підписані адвокатом Стрижак Є.Ю., який згідно протоколу №0302 засідання Ради партнерів Адвокатського об`єднання «КС Партнерс» від 03.02.2022 є керуючим партнером вказаного об`єднання. До того ж, згідно вказаного протоколу партнери об`єднання вирішили змінити найменування об`єднання на Адвокатське об`єднання «Євгеній Стрижак та партнери».

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 02.05.2022, підписаного сторонами без зауважень, адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв відповідно до Договору про надання правової допомоги №1110/21 від 11.10.2021 наступні юридичні послуги у справі №160/20/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії:

- попереднє консультування клієнта та вивчення матеріалів справи та судової практики з метою визначення перспективи спору (1 година) -1000,0 грн;

- складання позовної заяви, виготовлення та завірення копій документів та подання їх до суду (4 години) 4000,0 грн.

В акті сторонами узгоджено, що клієнтом оплачені надані послуги в повному обсязі.

Згідно платіжного доручення №1805 від 01.11.2021 позивачем здійснено оплату у розмірі 5000,00 грн за юридичні послуги рахунок фактура №0000013 від 01.11.2021.

ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечуючи проти заяви про ухвалення додаткового рішення зазначає, що витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не можуть бути відшкодовані, оскільки не є обов`язковими для відшкодування відповідно до законодавства. Справа яка розглядається по своїй суті є не складною, й слухається в порядку спрощеного провадження. Доводи і позиція позивача протягом усього часу розгляду справи не змінювалася, що проявляється у змісті заяв по суті справи.

Крім того, на роботи про які зазначено в акті на суму 5000,0 грн, адвокатом витрачено занадто велику кількість часу, зокрема, на аналіз законодавства, підготовку документів, підготовку до розгляду справи у суді тощо, але з огляду на незначну складність справи, ці речі не вимагають такої кількості часу як про це вказано в детальному описі робіт та акті про надання правової допомоги, крім того, більшість цих дій взагалі можна було б і не вчинювати, оскільки не зрозуміло, як вони вплинули на результат справи. Відсутній детальний опис, які ж саме дії були вчинені та як ці дії вплинули на розгляд справи по суті.

До того ж, ГУ ДПС у Дніпропетровській області, посилаючись на додаткову постанову Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №810/2837/17, вказує, що адвокат, як самозайнята особа повинна була надати докази відображення доходів отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та заперечення ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо цієї заяви, суд дійшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження статусу адвоката Стрижаком Є.Ю. до позову надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 25.01.2018 серія ДП №3608, на підтвердження підстав представництва позивача у даній справі адвокатом надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 04.01.2022 серія АЕ №1114048.

Судом встановлено, що детальний опис робіт, виконаних адвокатом в рамках надання позивачу професійної правничої допомоги у цій справі, викладено в акті виконаних робіт від 02.05.2022, а також встановлено факт здійснення позивачем оплати адвокату за надані юридичні послуги згідно договору від 11.10.2021 №1110/21 у розмірі 5000,0 грн.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, разом з тим, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Верховний Суд у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.

Разом з тим, у постанові від 18.11.2021 у справі № 580/2610/19 Верховний Суд зауважив, що заповнення ордеру на надання правової допомоги, виготовлення копій відзивів для відповідача, оформлення поштових відправлень на адресу відповідача та суду (заповнення описів, оформлення конвертів) не є професійною правничою допомогою і не потребує спеціальних юридичних знань у галузі права.

Отже, включення адвокатом до витрат з правничої допомоги витрати по виготовленню та завіренню копій документів та подання їх до суду, не відповідають критерію обґрунтованості.

Однак, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх обґрунтованість, розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам адвокатських послуг, визначеним статтями 19 та 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, яка не є значної складності та розглядалася в спрощеному провадженні, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн є обґрунтованою, співмірною, реальною та адекватною наданим у справі правничим послугам, та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо посилання відповідача на правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 810/2837/17, суд зазначає, що в цій справі судом касаційної інстанції у задоволенні заяви Товариства про розподіл судових витрат відмовлено повністю з підстав недоведеності заявником належними та допустимим доказами тієї обставини, що правнича допомога про відшкодування якої він просить, надавалась йому саме в межах цієї справи (№810/2837/17).

Зокрема, в цій постанові зазначено:

«Підсумовуючи наведене, Суд дійшов висновку, що надані суду касаційної інстанції матеріали, не доводять факту понесення Товариством витрат за складання та подання витрат саме в адміністративній справі №810/2823/17.

В жодному документі з наданих Верховному Суду не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога. Кошторис витрат за послуги у касаційній інстанції містить виправлення. Рахунок на оплату послуг від 19 лютого 2018 року та платіжне доручення від 23 лютого 2018 року з призначенням платежу «за послуги правової допомоги згідно Договору № 17/022 від 17 липня 2017 року» підтверджують оплату не ідентифікованих послуг правової допомоги на загальну суму на 15 000 грн.».

Разом з тим, суд у даній справі зазначає, що перевірка відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання суду доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218, не входить до кола обставин, які підлягають встановленню під час розгляду заяв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже, перевірка обліку отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування знаходиться в межах компетенції інших відповідних контролюючих органів.

Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17, від 01 жовтня 2019 року у справі №815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20 предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору та не повинно перевірятися при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Крім того, суд у цій справі зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" про ухвалення додаткового рішення у справі №160/20/22 задовольнити частково.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» (49027, м. Дніпро, вул. Івана Акінфієва, буд. 18, оф. 314; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,0 грн (чотири тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А).

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 31 травня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна