Справа № 320/2758/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2758/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, суддя Басай О.В, у справі за адміністративним позовом Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанов,-

У С Т А Н О В И Л А:

Державна установа «Бучанська виправна колонія (№85)» звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови від 05.03.2020 №КВ15/56/АВ/П/ТД/ФС-45 про накладення штрафу в розмірі 708450,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки ґрунтується на помилкових висновках відповідача про виконання певними особами трудових обов`язків без працевлаштування у передбаченому законом порядку. На підтвердження таких доводів позивач посилається, зокрема, на надані додаткові пояснення осіб, що відбувають покарання та були опитані позивачем в ході перевірки.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна установа «Бучанська виправна колонія (№85)» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстнації встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Київській області від 09.01.2020 №52 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 09.01.2020 №15, посадовою особою управління було проведено інспекційне відвідування Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)", за результатами якого складено акт від 21.01.2020 №КВ15/56/АВ (т. 2, а.с. 27, 28, 31-39).

Під час інспекційного відвідування посадовою особою Головного управління виявлено порушення законодавства про працю, а саме - порушення ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КзПП України у зв`язку з тим, що Державна установа "Бучанська виправна колонія (№85)" використовує найману працю п`яти працівників із числа засуджених без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування а реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Так, у порушення ч. 1 ст. 21 КЗпП України станом на 13.01.2020 не укладено трудові договори між Державною установою "Бучанська виправна колонія (№85)" та працівниками: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Дане порушення виявлено на підставі пояснень наданих вказаними громадянами (т. 2, а.с. 42-48).

На підставі акта відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень від 04.02.2020 №КВ15/56/АВ/П, відповідно до якого зобов`язано позивача усунути виявлені порушення (т. 2, а.с. 51).

Окрім того, на підставі висновків акта інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову від 05.03.2020 №КВ15/56/АВ/П/ТД/ФС-45, якою у зв`язку із порушенням законодавства про працю на позивача накладено штраф у сумі 708 450,00 грн (т. 2, а.с. 56-57).

Надаючи оцінку правоідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877).

Статтею 1 Закону №877 визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 4 ст. 2 Закону №877 передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у ч. 4 ст. 2 Закону №877 органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст. 1, ст. 3, ч. 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 ч. 10, ч. 13, 14 ст. 4, ч. 1 - 4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. 1-4 та 6 ст. 7, ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону (ч. 5 ст. 2 Закону №877).

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Відповідно до п. 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктом 20 Порядку №295 визначено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно з п 27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно з п. 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Отже, відповідно до вимог Закону №877 і Порядку №295, підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, за порушення законодавства про працю є вчинення ним порушення, факт якого встановлюється під час інспекційного відвідування або невиїзних інспектувань, та відображений у відповідному акті.

У ч. 1 та 2 ст. 60 Кримінально-виконавчого кодексу України зазначено, що засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Приписами ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Кримінально-виконавчого кодексу України, праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, слугував відображений в акті факт допуску ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до роботи та стажування на кухні без укладення трудового договору та без повідомлення про прийняття їх на роботу.

Зазначене порушення встановлене інспекторами праці в результаті отримання пояснень від вказаних громадян, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 і 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою №413 передбачено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Позивач, заперечуючи факт існування трудових відносин з вищезазначеними громадянами без оформлення трудових договорів, надав інші на письмові пояснення зазначених осіб, які надані після закінчення інспекційного відвідування, а саме 05.02.2020 (т. 1, а.с. 158-162).

У зазначених письмових пояснення засуджені вказують, що перебували у приміщенні їдальні на ознайомленні з видами робіт, але ніякої роботи не виконували.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги зазначені пояснення, надавши їм відповідну оцінку.

Колегія суддів також звертає увагу, що зазначені пояснення за своїм змістом є зовсім протилежними тим, які були надані під час інспекційного відвідування. Будь-яких даних про те, з якою метою вони писали інші за своїм зхмістом поянення під час інспекційного відвідування зазначені особи не вказали.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI (далі - Закон №5067), професійне навчання реалізується, зокрема, шляхом стажування безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг.

Відповідно до ст. 29 зазначеного Закону, студенти вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Статтею 35 Закону №5067 передбачена можливість проведення професійного навчання зареєстрованих безробітних - професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

У відповідності до ч. 3 цієї статті організація професійного навчання безробітних здійснюється територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на договірних засадах із безробітними, роботодавцями, навчальними закладами в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Роботодавці - замовники кадрів беруть участь у визначенні змісту навчання, кваліфікаційній атестації безробітних, надають робочі місця для їх виробничого навчання, виробничої практики або стажування.

Згідно з абзацом 4 п. 1.5 спільного Наказу Мінсоцполітики України та Міністерства освіти та науки України №318/655, зареєстрованого в Мін`юсті 19.06.2013 за №1029/23561, "Про затвердження Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних" (далі - Наказ №1029/23561), стажування - це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. При цьому, стажування безробітних здійснюється на замовлення роботодавців за індивідуальною програмою, що затверджується роботодавцем і погоджується територіальним органом.

Пунктом 6.1 Порядку визначено, що професійне навчання безробітних організовується на договірних засадах з безробітними, роботодавцями, навчальними закладами.

Відповідно до п. 6.5 зазначеного Порядку, при забезпеченні роботодавцем професійного навчання безробітного за індивідуальним навчальним планом або шляхом стажування та його подальшого працевлаштування територіальним органом укладається договір з роботодавцем і безробітним у порядку, визначеному п. 6.2 - 6.4 цього розділу.

Згідно з п. 2.12 Порядку №318/655, про період професійного навчання безробітного навчальним закладом вноситься запис до його трудової книжки (за наявності) або видається довідка.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 26.03.2001 №127/151, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.04.2001 за №315/5506, затверджено Положення про професійне навчання працівників на виробництві (далі - Положення), згідно п. 2.6 якого стажування проводиться за індивідуальним планом, який затверджується роботодавцем, що направляє працівника на стажування.

Згідно з п. 2.3 Положення, первинна професійна підготовка робітників (до якої віднесено і стажування) - це професійно-технічне навчання осіб, які раніше не мали робітничої професії, що забезпечує рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності. При цьому, первинна професійна підготовка робітників на виробництві здійснюється із числа осіб, які зараховані на роботу до роботодавця учнями, а згідно останнього абзацу цього пункту відповідні записи про перепідготовку, спеціалізацію, підвищення кваліфікації, стажування керівників, професіоналів та фахівців вносяться в трудову книжку працівника.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість проведення стажування: учнів та студентів, працівників підприємства (осіб, з якими укладений трудовій договір та які виконують певні трудові функції), але в усіх випадках про проходження стажування має бути зроблений запис у трудовій книжці особи, що проходить стажування, та складені інші документи щодо проходження такого стажування, зокрема, договір, програма стажування, індивідуальний план стажування, тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, під час інспекційного відвідування позивач не надав інспекторам жодного із зазначених вище документів на підтвердження існування між ним і вказаними особами із числа засуджених відносин щодо стажування. Не надані такі докази в ході розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, надані позивачем докази не спростовують встановлений в результаті інспекційного відвідування позивача факт допуску громадян із числа засуджених до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Повноваження щодо отримання пояснень та доказів посадовими особами Держпраці визначенні п. 11 Постанови №295, яким передбачено, що під час інспекційного відвідування інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію /відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

Згідно з п. 6 Порядку №295, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю. Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до абзацу 2 п. 8 Порядку №295, про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, отримання письмових пояснень від працівника під час відвідування відповідає вимогам Порядку №295.

Листом від 24.01.2020 №07/385 на вимогу ГУ Держпраці у Київській області від 14.01.2020 №15 позивач повідомив останнього про те, що з урахуванням діючого цивільно-правового законодавства та норм кримінально-виконавчого кодексу, за виконання робіт засудженим виплачується винагорода. Засуджені вважаються працевлаштованими на підставі договору цивільного-правового характеру, тому накази про прийому на роботу не потрібні (т. 2, а.с. 29-30, 52-53).

У письмових поясненнях позивач наполягав на тому, що в ДУ "БВК (№85)" особи, які засуджені до позбавлення волі залучаються до праці на підставі цивільно-правових угод, а не трудових договорів.

Разом з тим, доказів укладення із вказаними вище особами із числа засуджених будь-яких договорів, на підставі яких останні виконували роботу у їдальні ДУ "БВК (№85)" станом на час інспекційного відвідування, позивач не надав.

Згідно статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог закону. Штраф накладений в межах абз 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач під час інспекційного відвідування керувався Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМ України від 26.04.2017 №295, який був визнаний нечинним відповідно до постанови Шостого апеляційного адмміністративного суду від 14.05.2019, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи направлення на проведення інспекційного відвідування датується 09.01.2020. Акт інспекційного відвідування складено 21 січня 2020 року.

Постанова КМ України №823 від 21 серпня 2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» визнана нечинною відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14. 09.2021. Саме на даний Порядок послався відповідач, приймаючи направлення про інспекційне відвідування та при складанні акту.

Отже, на час проведення інспекційного відвідування відповідач керувався Порядком № 823, який був чинним, а тому відповідач мав правові підставі ним керуватися.

Посилання скаржника на Порядок №295 від 26.04.2017 року, яким, на думку позивача, керувався відповідач під час інспекційного відвідування, не відповідають дійсності, оскільки посилання на такий Порядок у направленні та в акті відсутнє.

Що стосується доводів скаржника про порушення судом першої інстанції під час прийняття від відповідача відзиву, то дана обставина ніяким чином не впливає на законність та обгрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення та не може бути підставою для його скасування чи зміни.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну рішення у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.