Справа № 160/21988/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Васильківської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -
11.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до виконавчого комітету Васильківської селищної ради, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Васильківської селищної ради, пов`язану з не нарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні яке відбулося 22 червня 2021 року за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином засвідчену копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків; уточненої позовної заяви, в якій визначити суму грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яку необхідно стягнути з відповідача (відповідно до кількості учасників справи); всіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (накази, розрахункові документи, листи звернення та відповіді, банківські виписки, тощо); квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовною вимогою щодо стягнення з Виконавчого комітету Васильківської селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.03.2021 року до дня фактичного розрахунку.
На виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2021 року, представником позивача 09.12.2021 р. було усунуто означені недоліки позовної заяви.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду витребувано у виконавчого комітету Васильківської селищної ради довідку про середній заробіток ОСОБА_1
На виконання вимог ухвали суду від 21 грудня 2021 року, представником відповідача до суду була надана довідка про середній заробіток ОСОБА_1
15 лютого 2022 року до суду від представника позивача надійшли документи на підтвердження понесених судових витрат у цій справі в розмірі 6977,50 грн.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що розпорядженням виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 02.01.2020 за № 3-к, ОСОБА_1 була призначена у порядку переведення з Управління соціального захисту населення Васильківської РДА, з числа кадрового резерву на посаду провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради.
30.09.2020 розпорядженням виконавчого комітету Васильківської селищної ради №129-К, ОСОБА_1 , провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради звільнено за невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України та систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку та застосування заходів дисциплінарного стягнення, згідно з п. 3 ст.40 КЗпП України.
Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, у зв`язку з прийняттям Виконавчим комітетом Васильківської селищної ради розпорядження № 129-К від 30.09.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення», позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №160/14239/20, позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Васильківської селищної ради про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження Виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 30.09.2020 № 129-К; поновлено ОСОБА_1 на раніш займаній посаді, а саме, провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 01.10.2020 року; стягнуто з Виконавчого комітету Васильківської селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.10.2020 року по 24.03.2021 року (включно) у сумі 88262,40 грн., а в іншій частині вимог - відмовлено.

22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до голови виконавчого комітету Васильківської селищної ради з заявою (вх. №86 від 22.06.2021 р.), відповідно до якої остання, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року в адміністративній справі №160/14239/20, просила поновити її на посаді провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 01.10.2020 року.

До вищезазначеної заяви ОСОБА_1 було долучено копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року в адміністративній справі №160/14239/20.

Крім того, 22 червня 2021 року ОСОБА_1 також звернулась до голови виконавчого комітету Васильківської селищної ради з заявою про звільнення її з посади провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 25.03.2021 р. за згодою сторін (вх. №85 від 22.06.2021 р.).

Розпорядженням голови виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 22 червня 2021 року № 70-к ОСОБА_1 було поновлено на займаній посаді провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 22 червня 2021 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.10.2020 року по 24.03.2021 року (включно) у сумі 88262,40 грн.

Розпорядженням голови виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 22 червня 2021 року № 71-к ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 22 червня 2021 року за угодою сторін, згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Однак, на переконання ОСОБА_1 , оскільки вона була поновлена на раніше займаній посаді, то в період з 01.10.2020 року по 22.06.2021 року вона перебувала у трудових відносинах з виконавчим комітетом Васильківської селищної ради, однак останнім протиправно не було нараховано та виплачено їй відповідну заробітну плату за період з 25 березня 2021 року по 22 червня 2021 року включно.

Отже, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, щодо не здійснення з нею повного розрахунку при звільненні, остання звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як зазначалося вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №160/14239/20, позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Васильківської селищної ради про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження Виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 30.09.2020 № 129-К; поновлено ОСОБА_1 на раніш займаній посаді, а саме провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 01.10.2020 року; стягнуто з Виконавчого комітету Васильківської селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.10.2020 року по 24.03.2021 року (включно) у сумі 88262,40 грн., а в іншій частині вимог- відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі №160/14239/20, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району було залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року в адміністративній справі №160/14239/20- залишено без змін.

Стаття 129-1 Конституції України закріплює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За нормами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Частинами першою, другою та сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини першої статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма статті 236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Тобто, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, від 05.09.2019 у справі № 816/943/17, від 10.01.2020 у справі №340/1218/19.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було поновлено на посаді розпорядженням від 22.06.2021 року № 70-к, періодом вимушеного прогулу в розумінні статті 236 Кодексу законів про працю України є 25.03.2021 22.06.2021 року.

Частиною 1 ст. 3 та ст. 4 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Внаслідок затримки виконання рішення щодо поновлення працівника на роботі, останній фактично перебуває у вимушеному прогулі, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Приписами абзацу 4 пункту 2 Поряду №100 встановлено, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, а саме виходячи з установлених йому у трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період.

На виконання вимог ухвали суду від 21.12.2021 року про витребування доказів по справі, а саме, довідки про середній заробіток ОСОБА_1 , відповідачем 20.01.2022 року до суду було надано Довідку про доходи позивачки за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (187 робочих днів) у розмірі 114511,28 грн., середньомісячна заробітна плата складає 12859,56 грн., середньоденна заробітна плата складає - 612,36 грн.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що у наданій довідці відсутні відомості про нараховані виплати за останні 2 календарні місяці роботи позивачки перед звільненням, що ставить під сумнів достовірність відомостей про те, що середньоденна заробітна плата складає 612,36 грн.

Також суд зазначає, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року по справі № 160/14239/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Васильківської селищної ради про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки за час вимушеного прогулу складає 735,52 грн.

Оскільки відповідачем не надано до суду належних доказів того, що середньоденна заробітна плата позивачки за час вимушеного прогулу у розмірі 612,36 грн. обрахована у відповідності до положень Порядку № 100, суд вважає, що для розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року слід застосовувати середньоденну заробітну плату позивачки, встановлену рішенням суду по справі № 160/14239/20, тобто у розмірі 735,52 грн.

Крім того суд зазначає, що з урахуванням того, що вимушений прогул ОСОБА_1 за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року складає 61 робочий день, нарахування середньої заробітної плати повинно проводитись саме за цю кількість робочих днів, а не за 64 робочі дні, як зазначає позивачка у позові.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року у розмірі 44866,72 грн. (61 робочих днів * 735,52 грн (середньоденна заробітна плата) = 44866,72 грн.).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Васильківської селищної ради, пов`язану з не нарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 заробітної плати при звільненні яке відбулося 22 червня 2021 року за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату при звільненні, яке відбулося 22 червня 2021 року за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за період з 25.03.2021 року по 22 червня 2021 року, а саме 47073,00 грн. (сорок сім тисяч сімдесят три гривні), підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року.

При цьому, суд критично ставиться до позиції відповідача щодо того, що відповідачем не порушувались строки виконання судового рішення та відповідно, він не зобов`язаний сплачувати на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року.

Так на думку відповідача, затримкою у виконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі, у розумінні ст. 236 КЗпП України, є не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення на роботі без поважних причин. Однак, відповідач вважає, що оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/14239/20 від 25.03.2021 року було постановлено судом в письмовому провадженні і про його наявність виконавчому комітету стало відомо лише 22.06.2021 року, то видання головою виконавчого комітету Васильківської селищної ради розпорядження від 22 червня 2021 року № 70-к про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді провідного спеціаліста відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Васильківської селищної ради з 22 червня 2021 року та виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 01.10.2020 року по 24.03.2021 року (включно) у сумі 88262,40 грн., свідчить про своєчасне виконання рішення суду та відсутність підстав вважати, що період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року є часом вимушеного прогулу.

Між тим суд зазначає, що оскільки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, а таке розпорядження було прийнято відповідачем 22.06.2022 року, у розумінні статті 236 КЗпП України, період протягом якого ОСОБА_1 не була поновлена на посаді після винесення рішення судом (25.03.2021 року) є вимушеним прогулом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з виконавчого комітету Васильківської селищної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.06.2021 року до дня фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Судом встановлено, що в день звільнення ОСОБА_1 з роботи (22.06.2021 року) відповідачем не було здійснено розрахунок всіх належних позивачці сум, а саме, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22.06.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено лише факт виплатити виконавчим комітетом Васильківської селищної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 01.10.2020 року по 24.03.2021 року (включно) (платіжне доручення від 29 червня 2021 р. №2025, виписка АТ КБ «Приват Банк» по картковому рахунку ОСОБА_1 ).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що остаточний розрахунок з позивачкою на момент розгляду справи не проведений, у зв`язку із чим, підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутні.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6069,50 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надав:

1) Копію Договору про надання правової допомоги № BL23-10/21 від 23.10.2021 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС» (у подальшому «Адвокатське об`єднання» в особі керуючого партнера Молчанової Аліни Володимирівни) та ОСОБА_1 (у подальшому «Клієнт»), згідно з п. 1.1. якого, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором. За послуги, надані Адвокатським об`єднанням, зокрема, партнерами, адвокатами та співробітниками, Клієнт сплачує грошову суму згідно домовленості сторін (п. 4.1). На підтвердження факту надання послуг відповідно до умов цього Договору складається акт наданих послуг, який підписується сторонами (п. 4.2). Оплата послуг Адвокатського об`єднання здійснюється Клієнтом на підставі підписаного акту наданих послуг протягом трьох банківських днів після підписання Сторонами такого акта (п. 4.3);

2) Вартість послуг, що надаються Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС», узгоджений з позивачкою;

3) Акт приймання передачі наданих послуг від 30.12.2021 року, складений між Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС» та ОСОБА_1 , відповідно до якого послуги, зазначені у Звіті про виконання Договору №BL23-10/21 від 23.10.2021 року за дорученням (завданням) Клієнта в рамках Договору, були надані Об`єднанням у встановлені строки і в повному обсязі; загальні вартість послуг складає 6069,50 грн.;

4) Рахунок на оплату № 65 від 30.12.2021 року на суму 6069,50 грн.;

5) Прибутковий касовий ордер № 8 від 30.12.2021 року, виданий Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС ЕНД ЛЕКС» про отримання від ОСОБА_1 гонорару за адвокатські послуги у розмірі 6069,50 грн.;

6) Фіскальний чек про відправлення поштової кореспонденції до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2021 року на суму 69,50 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог Договору про надання правової допомоги № BL23-10/21 від 23.10.2021, на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 05.11.2021 року, адвокатом Молчановою А.В. було складено та подано до суду позовну заяву від 11.11.2021 року та уточнену позовну заяву від 09.12.2021 року.

З наданого до суду розрахунку суми судових витрат вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу складались:

- з аналізу документів, складанням позовної заяви, підготовкою документів, складання та направлення адвокатського запиту 4500,00 грн.;

- з аналізу документів та складання і подання уточненої позовної заяви 1500,00 грн.;

- витрат на відправлення поштової кореспонденції 69,50 грн., а всього 6069,50 грн.

При цьому суд зазначає, що доказів того, що адвокатом Молчановою А.В. при виконанні умов Договору про надання правової допомоги № BL23-10/21 від 23.10.2021 направлялись будь які адвокатські запити, до суду не надано.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що від відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу із обґрунтуванням відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат, до суду не надходило.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 відноситься до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався без участі сторін у письмовому провадженні, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, а також те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню частково, а саме - у розмірі 3034,75 грн.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. здійснюється у відповідності до положень ч. 3 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до виконавчого комітету Васильківської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Першотравнева, 140, с. Васильківка, Дніпропетровська обл., 52600) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Васильківської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2021 року по 22 червня 2021 року у розмірі 44866,72 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот шістдесят шість гривен 72 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Васильківської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Першотравнева, 140, с.Васильківка, Дніпропетровська обл., 52600) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривни 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Васильківської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Першотравнева, 140, с.Васильківка, Дніпропетровська обл., 52600) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3034,75 грн. (три тисячі тридцять чотири гривни 75 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева