Справа № 260/7616/21
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7616/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача Гангур М.І.;

представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Андрейчик А.М.;

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання Закарпатської обласної прокуратури в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора , яким просить суд: «Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992 796,95 ( дев`ятсот дев`яносто дві тисячі сімсот дев`яносто шість гривень 95 коп). Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 06.02.2020 по 30.09.2021 у розмірі 3 958 274,30 (три мільйони дев`ятсот п`ятдесят вісім двісті сімдесят чотири гривні тридцять копійок).»

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року постановлено про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора в частині позовних вимог щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 06.02.2020 року по 30.09.2021 року у розмірі 3 958 274,30 грн. без розгляду та продовження розгляду справи в частині позовних вимог щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992 796,95 грн.

09 лютого 2022 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992769,95 грн. без розгляду з причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

У підготовому засіданні представник відповідача просила подане клопотання задовольнити з мотивів, зазначених у заяві.

Позивач та його представник проти поданого клопотання заперечили, вказавши про безпідставність такої заяви та відсутністю пропущеного строку звернення до суду. Просили у задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до вимог ч.13 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992 796,95 грн.

Одним із доводів позивача є те, що йому, при розгляді судами всіх інстанцій справи № 807/3487/14 про поновлення на посаді, не було відомо про підвищення посадових окладів працівників прокуратури у період вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 06.02.2020 рр. (по день ухвалення судом першої інстанції рішення).

Разом з тим, відповідач вказує, що ОСОБА_1 було відомо раніше про факти підвищення посадового окладу за посадою заступник прокурора Закарпатської області у зазначені ним у позовній заяві періоди, а саме: щодо підвищення у 2015 році до розміру 3488,00 грн. ОСОБА_1 стало відомо у червні 2016 року, що підтверджується його заявою від 15.06.2016 та виданою обласною прокуратурою довідкою про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 17.06.2016 за № 18-148 вих. 16; щодо підвищення у грудні 2017 року до розміру 8170,00 грн. ОСОБА_1 стало відомо у грудні 2019 року, що підтверджується його заявою від 19.12.2019 та виданою обласною прокуратурою довідкою про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 27.02.2020 за № 18-31 вих.20; щодо підвищення у вересні 2020 року до розміру 49187,00 грн. ОСОБА_1 стало відомо у жовтні 2020 року, що підтверджується його заявою від 08.10.2020 та виданою обласною прокуратурою довідкою про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій від 16.10.2020 за № 21-194 вих.20,

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

З даного питання наявні правові висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 21.04.2021 у справі № 461/1303/19 суд констатував наступне:

«Якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно притінений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає V відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу (за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто вищевказаний середній заробіток не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк предъявления до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права».

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301 гс 18) та у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15.

Враховуючи те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 992769,95 грн. за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується трьома місяцями з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу поінформованості роботодавцем про кожен факт підвищення посадового окладу за посадою заступник прокурора Закарпатської області (ч. 1 ст. 233 КЗпП України).

Як зазначено вище, вбачається, що ОСОБА_1 міг бути обізнаний про періодичне підвищення посадового окладу відповідно у червні 2016 року, грудні 2019 року та жовтні 2020 року.

Судом встановлено, що Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.02.2021 року у справі № 807/3487/14 задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 року №1447к про звільнення позивача з посади заступника прокурора Закарпатської області; поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді з 24.10.2014 року; стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1030909,60 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення а апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області задоволено частково стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь позивача 1026258 грн. 88 коп. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів. У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі залишено без змін.

Постановою Верховного суду змінено Постанову Восьмого апеляційного суду від 08 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено резолютивну частину виклавши абзац 3 резолютивної части рішення суду апеляційної інстанції в наступній редакції: «Стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1025483, 76 грн. із утриманням податків та інших обов`язкових платежів».

Разом з тим позивач зазначає, що про наявність порушеного права йому стало відомо з відповіді Закарпатської обласної прокуратури за №27-907 вих.21 від 19.11.2021 і саме з цього моменту слід обчислювати строк звернення до суду.

Так, позовну заяву ОСОБА_1 подав 08.12.2021 року. Відтак, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду, враховуючи отримані ним довідки про розмір заробітної плати від 2016,2017,2019,2020 рр.

За змістом приписів ч.ч. 1-3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень ст.ст.122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Зазначене також кореспондується з вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України, згідно з якими у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом з позовом позивач заяву про поновлення строків звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску таких не подав.

За таких обставин, згідно з вимогами ст. 169 КАС України позовну заяву слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку та надання суду підтверджуючих доказів такого, зокрема, платіжних документів, щодо отримання виплат від Закарпатської обласної прокуратури Хилі М.М. у період з 24 жовтня 2014 року по 06 лютого 2021 року, тощо.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху і встановити строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви до 07 червня 2022 року

Відкласти підготовче засідання .в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на 07 червня 2022 року на 08:30 год. за адресою: м. Ужгород, пл. Б. Хмельницького, 21.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст ухвали складено та підписано протягом 30.05.2022 року.

Суддя Ю.Ю.Дору