Справа № 120/13701/21-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 травня 2022 р. Справа № 120/13701/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Копчинської Ю.В.,

за участю представників сторін:

представника позивача: Онисковця Ю.А.,

представника відповідача: Римського М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю наказу за №481-к від 21.09.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Ухвалою суду від 27.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2021. Зобов`язано сторін завчасно до підготовчого судового засідання надати суду необхідні для вирішення спору докази через канцелярію суду.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання 22.11.2021 відкладено на 22.12.2021, у зв`язку із неявкою відповідача.

23.11.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що 17.08.2021 ОСОБА_1 начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області попереджено про наступне звільнення. У даному попередженні зазначалося що: «Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 за №301 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», від 05.04.2014 за №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» (зі змінами), наказу Держгеокадастру від 27.04.2021 за №73-ок «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру», наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.06.2021 за №67 «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» скорочено чисельність та змінено структуру та штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. На виконання частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», попереджаємо Вас про наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Строк дії попередження не менше 30 календарних днів з моменту ознайомлення з цим попередженням. У разі звільнення Вас з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» Вам гарантується виплата вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу». З дня попередження і до дня звільнення включно (припинення державної служби), Ви зобов`язані виконувати свої обов`язки в повному обсязі, додержуватись правил внутрішнього службового розпорядку».

21.09.2021 наказом Головного управління № 481-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 21.09.2021 позивача звільнено з посади начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління у зв`язку із скороченням чисельності та штату. Даний наказ Головне управління вважає законним та правомірним, оскільки відповідно до частини 1 та 3 статті 87 Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або г державних службовців, реорганізація державного органу.

Щодо стягнення судових витрат, на думку відповідача, вони є недоведеними, неспівмірним зі складністю справи та завищеними.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.12.20221 оголошено перерву до 18.01.2022.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.01.2022 оголошено перерву до 31.01.2022, у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання 31.01.2022 відкладено на 09.02.2022, у зв`язку із неявкою відповідача.

Ухвалою суду від 07.02.2022 заяву представника позивача Онисковця Ю.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Забезпечено участь представнику позивача Онисковцю Ю.А. у судовому засіданні у справі 09.02.2022, в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon", відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, господарському, цивільному процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року №196.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засідання 09.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.02.2022.

Протокольною ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання 14.02.2022 відкладено на 14.03.2022, для витребування додаткових доказів.

Ухвалою суду від 14.03.2022 відкласти судове засідання по справі до закінчення воєнного стану в Україні. Повідомити сторін, що наступне судове засідання відбудеться 04.05.2022.

Ухвалою суду від 21.04.2022 заяву представника позивача Онисковця Ю.А. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Забезпечено участь представнику позивача Онисковцю Ю.А. у судовому засіданні у справі 04.05.2022, в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon", відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, господарському, цивільному процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року №196.

У судовому засіданні 04.05.2022 позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи які містяться у позові. У свою чергу відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи зазначені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.05.2017 призначено на посаду начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі наказу №264 від 15.05.2017 року начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

ОСОБА_1 на різних посадах в системі Держгеокадастру працює з 04.02.2010, що свідчить про значний його досвід роботи з цього напрямку.

За період роботи ОСОБА_1 на займаній посаді, проявив як відповідальний, дисциплінований працівник, що підтверджується неодноразовими відзнаками його як зразкового не тільки працівника, але й керівника.

17.08.2021 ОСОБА_1 , як начальнику відділу у Мурованокуриловецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було надано для ознайомлення попередження про наступне звільнення (надалі - Попередження) із займаної посади, зокрема, у якому зазначено наступне: "Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2021 року №301 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», від 5 квітня 2014 року №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» (зі змінами), наказу Держгеокадастру від 27 квітня 2021 року №73-ок «Про затвердження граничної чисельності працівників територіальних органів Держгеокадастру», наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16 червня 2021 року №67 «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області» скорочено чисельність та змінено структуру та штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. На виконання частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» попереджаємо Вас про наступне звільнення із займаної посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Строк дії попередження не менше 30 календарних днів з моменту ознайомлення з цим попередженням. У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» гарантується виплата вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону Украйни «Про державну службу». З дня попередження і до дня звільнення включно (припинення державної служби), зобов`язаний виконувати свої обов`язки в повному обсязі, додержуватись правил внутрішнього службового розпорядку".

Згідно Наказу №481-к, на підставі Попередження про наступне звільнення, 21.09.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Вважаючи свої звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулюються Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, якщо інше не передбачено цим законом (ч. 2 ст. 5 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 3 КЗпП України цим Кодексом регулюються трудові відносини всіх працівників, а статтею 4 Кодексу передбачено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Отже, до правовідносин, що виникли у цій справі, окрім Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII також підлягають застосуванню положення КЗпП України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 800/538/17.

Частина третя статті 5 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначає, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII передбачено, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, у зв`язку із скороченням чисельності та штату (п.1 ч.1 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року №889-VIII). Саме з цієї правової підстави припинено державну службу позивача відповідно до оспорюваного наказу.

Водночас суд враховує, що частинами 3, 4 статті 87 Закону від 10 грудня 2015 року №889-VIII визначено процедуру, якої необхідно дотримуватись суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.

Так, вказаними нормами передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (строк попередження зменшено до 30 днів Законом № 440-IX від 14 січня 2020 року, а раніше такий строк становив 60 днів). Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Як вже зазначалось, на трудові відносини з державним службовцем поширюється законодавство про працю у частині відносин, не врегульованих Законом від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Зокрема, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У силу вимог п. 1 ст. 40 Кодексу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А Кодексу законів про працю України.

З наведеного видно, що для прийняття законного та обґрунтованого рішення суду необхідно з`ясувати чи були визначені законом підстави для припинення державної служби позивача та чи була дотримана процедура його звільнення з роботи.

Водночас встановлення факту порушення відповідних процедурних гарантій є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації звільнення як незаконного та поновлення особи на займаній посаді.

Так, відповідно до частин 3 та 4 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону від 10 грудня 2015 року №889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів (строк попередження зменшено до 30 днів Законом № 440-IX від 14.01.2020, а до того такий строк становив 60 днів; тому на момент початку процедури звільнення відповідач застосовував 60 денний строк попередження). Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього ж Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, умовою припинення трудових відносин з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, є, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації (державного органу) або їхня реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності працівників та/або змінами в організації роботи (праці), унаслідок яких працівник надалі об`єктивно не може виконувати посадові обов`язки за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації праці, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує або для цього об`єктивно немає можливості.

Нормативне тлумачення частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України дає підстави для висновку, що роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати, відповідно до своєї кваліфікації.

Ураховуючи, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган із дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які були на день звільнення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15 та підтримана постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

Натомість судом встановлено, що з дня попередження позивача про майбутнє звільнення та включно до дати звільнення із займаної посади позивачу не було запропоновано жодної іншої вакантної посади державної служби.

Крім того, варто зазначити, що фактично посада начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яку обіймав позивач ОСОБА_1 , залишилася вакантною і при звільнення останнього із займаної посади у зв`язку із скороченням, особа, яка б зайняла вказану посаду, на момент звільнення ОСОБА_1 була відсутня.

Суд зауважує, що з урахуванням правових висновків Верховного Суду, обов`язок роботодавця пропонувати вакантну посаду носить триваючий характер та виникає з моменту попередження про звільнення і діє до дня звільнення працівника.

Окрім цього, судом встановлено, що у порушення вимог ч.6 ст.49-2 КЗпП України Відповідач не провів будь-яких консультацій з первинним профспілковим комітетом щодо вивільнення ОСОБА_1 .

Підсумовуючи, суд дійшов переконання, що звільнення позивача з державної служби відбулося незаконно, без дотримання прав та гарантій працівника та з порушенням передбаченої процедури.

З огляду на викладене, суд визнає протиправним і таким, що підлягає скасуванню спірний за №481-к від 21.09.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача у зв`язку з незаконним звільненням, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, належним правовим способом захисту порушених прав позивача у зв`язку з незаконним звільненням є поновлення позивача на посаді начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з 21 вересня 2021.

При цьому суд враховує правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 в справі № 821/3795/15-а.

Так, у пунктах 46-48 зазначеної постанови Верховний Суд дійшов висновку, що за приписами частини першої статті 235 КЗпП України на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі (незалежно від скорочення посади, яку обіймав позивач).

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені у частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відтак за результатами касаційного розгляду Верховний Суд скасував рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині зобов`язання відповідача вирішити питання про працевлаштування позивача на роботі (таке рішення було обумовлене скороченням посади, з якої позивача незаконно звільнили) та в цій частині прийняв нове рішення, яким поновив позивача на раніше займаній посаді.

Таким чином, суд робить висновок про необхідність поновлення позивача на посаді начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з 21 вересня 2021.

Водночас рішення суду в цій частині необхідно звернути до негайного виконання в силу приписів ч.7 ст.235 КЗпП України та п.3 ч.1 ст.371 КАС України.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходить з таких міркувань.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Як зазначено в абзаці 5 пункту 10. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок № 100), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

За правилами абз. 3, 4 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до довідки середньоденна заробітна плата позивача становила - 485,58 грн.

Відтак, оскільки на дату постановлення судом рішення період вимушеного прогулу позивача складає 157 робочих днів (з 21.09.2021 по 04.05.2022 включно), у зв`язку з поновленням позивача на роботі на його користь підлягає стягненню середній заробіток в сумі 76236,06 грн (485,58 *157).

Згідно з роз`ясненнями, що міститься в абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому при виплаті присудженого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач повинен утримати та сплатити з присудженої суми податки та інші загальнообов`язкові платежі, в порядку та розмірах, визначених чинним законодавством.

При цьому, з урахуванням вимог п.2 ст.1 ст.371 КАС України, рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частиною першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін, та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов є підставним та підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не встановлено, питання щодо розподілу судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ за №481-к від 21.09.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з 21 вересня 2021.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.09.2021 по 04.05.2022 включно в сумі 76236,06 грн (сімдесят шість тисяч двісті тридцять шість гривень 06 копійок).

На підставі положень п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та в частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 )

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63, ).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар