Справа № 260/1493/22
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/1493/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (площа Героїв, буд. 8, м. Берегово, Закарпатська область, 90202, ) про скасування повістки на відправку та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позов до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якому просив:

1) скасувати рішення комісії Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та повістку на відправку, яка видана Берегівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на ім`я ОСОБА_1 з вимогою прибути на відправку 19 квітня 2022 року;

2) зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки визнати ОСОБА_1 таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану, оскільки має на утриманні дитину з інвалідністю віком до 18 років;

3) стягнути з Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. (а.с.1-4).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 16 березня 2022 року позивача примусово було доставлено поліцейськими до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Позивачем, було повідомлено працівників Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про те, що він виховую дитину з інвалідністю віком до 18 років та надано відповідні підтверджуючі документи для їх приєднання до матеріалів військової справи. Відповідно до абз. 1 пп. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Так, згідно п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років. Не зважаючи на це, позивачеві було надано повістку з необхідністю з`явитися 16 квітня 2022 року до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 16 квітня 2022 року ОСОБА_1 з`явився до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки і позивачеві було вручено повістку на відправку о 15.00 год. 19 квітня 2022 року. Дружина позивача не має можливості самостійно утримувати дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю. У зв`язку з тим, що на переконання позивача, повістка на відправку підлягає скасуванню, а він, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації та під час воєнного стану, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду.

18 квітня 2022 року, 21 квітня 2022 року та 25 квітня 2022 року ухвалами Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено позивачеві у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову (а.с.27-30, 62-65, 92-95).

22 квітня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін (а.с.68, 69).

22 квітня 2022 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив викласти прохальну частину позову у такій редакції:

1) скасувати рішення Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яке прийнято 16.04.2022 року відносно ОСОБА_1 та при прийняті якого не були враховані підстави, на яких звільняюсь та не підлягаю призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану;

2) зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки визнати ОСОБА_1 таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану, оскільки має на утриманні та вихованні дитину з інвалідністю віком до 18 років;

3) стягнути з Берегівського районного територіального центу комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. 00 коп. (а.с.99-102).

Разом з відповідною заявою позивач подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні, а саме його дружину ОСОБА_2 (а.с.111).

Також до відповідної заяви було долучено клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: рішення, яке було прийнято відносно ОСОБА_1 та при прийняті його не були враховані обставини, на підставі яких звільняють та не підлягають призову на військову службу при мобілізації під час воєнного стану (а.с.116, 117).

09 травня 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній не погоджується із доводами позивача наведеними у позовній заяві та просить відмовити йому виходячи з наступного. Відповідач підтвердив, що 16 квітня 2022 року ОСОБА_1 прибув до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік як внутрішньо-переміщення особа, де пройшов військово-лікарську комісію за результатом якої був визнаний «придатним» до військової служби. Під час перебування в Берегівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, позивач в усному порядку заявив, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, підтверджуючих доказів не надав, тому було надано позивачу термін до 19 квітня 2022 року для надання документального підтвердження своїх слів. Натомість, 19 квітня 2022 року позивач надав відповідачеві лист в якому зазначив, що не може прибути до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зв`язку з погіршенням стану, після одужання зобов`язується з`явитись в найкоротший термін, та надати всі підтверджуючі документи. Станом на 04 травня 2022 року позивачем підтверджуючих документів, які б свідчили про його стан погіршення та виховання дитини з інвалідності віком до 18 років не надавав, до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки докази, заяви, клопотання не надходили. Станом на 16 квітня 2022 року при постановці позивачем на військовий облік в Берегівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та проходження військово-лікарської комісії вище зазначених документів не було позивач в обхід вимог п.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Без дозволу посадової особи змінив місце проживання, заяв та клопотань не подавав. Відповідно до абз. 6 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають жінки та чоловіки які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років. Законим представником (опікуном) дитини з інвалідністю ОСОБА_3 2008 року народження є ОСОБА_2 1985 року народження чим підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 20.04.2022 року. Після проходження військово-лікарської комісії та вручення позивачу повістки з відтермінуванням на прибуття до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Позивач не з`явився, в результаті чого станом на 19 квітня 2022 року позивача було подано в розшук за ухилення від мобілізації.

Таким чином, Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає (а.с.119-121).

27 травня 2022 року ухвалою суду було відмовлено позивачеві в задоволенні клопотання про витребування доказів та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с.8, 9).

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, між громадянином України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та громадянкою України ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 29 липня 2006 року укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявною в матеріалах справи та відміткою у паспорті позивача (а.с.9, 11).

В шлюбі вищезазначеними особами народжено дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 від 01 жовтня 2008 року та копією свідоцтва серії НОМЕР_5 від 23 жовтня 2012 року (а.с.12, 13). Дані обставини також підтверджені відміткою у паспорті позивача (а.с.9 (на звороті)).

16 квітня 2022 року ОСОБА_1 прибув до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік як внутрішньо-переміщення особа, де пройшов військово-лікарську комісію за результатом якої був визнаний «придатним» до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 16 квітня 2022 року за № 54/2 (а.с.123).

Як стверджує відповідач, ОСОБА_1 в усному порядку повідомив останнього, що виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років, підтверджуючих доказів не надав, тому позивачеві було надано термін до 19 квітня 2022 року для надання документального підтвердження своїх слів.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, позивачеві було вручено повістку на відправку о 15:00 годині 19 квітня 2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.124).

У подальшому позивач надіслав на адресу відповідача заяву, згідно якої останній повідомив, що не має можливості прибути о 15:00 годині 19 квітня 2022 року до військомату у зв`язку із погіршенням стану здоров`я та зверненням за медичною допомогою. Після одужання зобов`язався з`явитися у найкоротший термін, та надати усі підтверджуючі документи. Дані обставини підтверджуються копією відповідної заяви (а.с.125).

Згідно доводів наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву, станом на 04 травня 2022 року підтверджуючих документів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я позивача та виховання ним дитини з інвалідності віком до 18 років Берегівському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки не надавав, до відповідача інші докази, заяви чи клопотання не надходили.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, а саме: довідки від 18 квітня 2022 року за вих. № 197, яка видана Виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 та має наступний склад сім`ї:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - донька;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син (а.с.84).

Згідно довідки від 19 квітня 2022 року за вих. № 198, яка видана Виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та має на утриманні та вихованні двох неповнолітніх дітей у тому числі дитину інваліда до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дитина інвалід) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.83).

Також, позивачем на підтвердження тієї обставини, що він виховує дитину з інвалідністю надано суду посвідчення серії НОМЕР_6 , видане 20 квітня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дитиною з інвалідністю до 18 років, згідно якого державну сціальну допомогу призначено з 16 грудня 2020 року по 15 грудня 2025 року в сумі 2100,00 грн. (а.с.53-55).

Довідкою Новоолександрівського ліцею від 19 квітня 2022 року за № 41 підтверджені ті обставини, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно навчається в 7-А класі та перебуває на дистанційній формі навчанні під час воєнного стану (а.с.59).

Довідною Новоолександрівського ліцею від 19 квітня 2022 року за № 42 підтверджені ті обставини, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчається в 3-Б класі та перебуває на дистанційній формі навчанні під час воєнного стану (а.с.60).

На підтвердження тієї обставини, що позивач виховує та утримує дитину з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_1 надано суду такі документи: Індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда від 16 грудня 2020 року, виписку за № 107 КА із медичної картки стаціонарного хворого від 23 жовтня 2020 року видану Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охмандит», корінець медичного висновку № 9 про дитину-інваліда віком до 18 років від 16 грудня 2020 року, посвідчення дитини з інвалідністю до 18 років серії НОМЕР_7 від 20.04.2022 року (а.с.14-20, 52-55)

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзаці першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною п`ятою статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до вимог вищевказаної статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Частиною другою статті 26 цього Закону встановлено, що посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
У відповідності до Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 вбачається наступне.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. (абзаци дев`ятий, десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Закон України «Про військову службу і військовий обов`язок» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Частинами п`ятою та сьомою статті 1 вищевказаного Закону передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.
У відповідності до вимог абзацу першого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Як вбачається із позову, заяви про уточнення позовних вимог та заяв про забезпечення адміністративного позову позивач стверджує, що він виховує дитину з інвалідністю до 18 років, що в свою чергу є підставою для визнання його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а тому дії відповідача щодо прийняття рішення від 16 квітня 2022 року відносно того, що він підлягає призову є протиправними та відповідне рішення підлягає скасуванню.

Однак, в ході розгляду справи, судом встановлено, що під час винесення оскаржуваного рішення, позивач не надав відповідачу доказів, які б підтверджували обставини, які є підставою визнання його таким, що не підлягає призову на військову службу.

Суд вважає, що на момент прийняття рішення про призов ОСОБА_1 під час мобілізації у воєнний стан, в діях Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відсутні ознаки протиправності, а відтак дана вимога позивача не підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки визнати ОСОБА_1 таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації під час воєнного стану, оскільки має на утриманні та вихованні дитину з інвалідністю віком до 18 років суд вважає, що така підлягає до задоволення, оскільки позивач надав суду всі необхідні докази, які підтверджують вищезазначені обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № від 18 квітня 2022 року (а.с.5).

Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (площа Героїв, буд. 8, м. Берегово, Закарпатська область, 90202, ) про скасування повістки на відправку та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Зобов`язати Берегівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (площа Героїв, буд. 8, м. Берегово, Закарпатська область, 90202, ) визнати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що не підлягає призову на військову службу при мобілізації під час воєнного стану, оскільки має на утриманні дитину з інвалідністю віком до 18 років.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Берегівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (площа Героїв, буд. 8, м. Берегово, Закарпатська область, 90202, ) судові витрати у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

4. У задоволені решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець