Справа № 120/13847/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 травня 2022 р. Справа № 120/13847/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ободівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішень 12 сесії 8 скликання Ободівської сільської ради №599-12/2021 від 22.04.2021 року, №613-12/2021 від 22.04.2021 року, №603-12/2021 від 22.04.2021 року, №601-12/2021 від 22.04.2021 року, №602-12/2021 від 22.04.2021 року, №593-12/2021 від 22.04.2021 року, №594-12/2021 від 22.04.2021 року, №612-12/2021 від 22.04.2021 року, №598-12/2021 від 22.04.2021 року, якими надано дозвола на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок орієнтовною площею 1,6 га кожна, із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно. Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, з метою їх скасування, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 09.11.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачеві встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач своїм право на подання відзиву на позовну заяву не скористався, у зв`язку з чим, суд вирішує даний спір за наявними матеріалами на підставі частини 6 статті 162 КАС України.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як зазначає позивач, Цибулівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області збирала інформацію щодо потреби у створенні громадського пасовища, уточнювала норми випасу, кількість наявного поголів`я худоби, визначала площу кормових угідь та встановлювала, за рахунок яких земель буде відбуватися створення громадського пасовища; розробила Положення про громадське пасовище. Також було прийнято рішення про створення громадського пасовища та затверджено розроблене виконавчим комітетом Положення про громадське пасовище.

01.03.2016 року за дорученням органу місцевого самоврядування голова Цибулівської сільської ради, у відповідності до вимог статті 122 Земельного кодексу України стосовно повноважень з передачі земельних ділянок у власність або у користування, подав клопотання до Головного управління Держземагентства в Вінницькій області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для створення громадського пасовища

У відповідності до вимог статті 123 Земельного кодексу України до клопотання місцевої ради було додано:

- графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в межах ради, її розмір;

- копія свідоцтва з ЄДРПОУ;

- копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (місцевої ради);

- рішення місцевої ради про створення громадського пасовища;

- довідка про склад поголів`я на території ради початок поточного року;

- інформація щодо потреби в площі земельних ділянок для створення громадського пасовища.

27.04.2016 року Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області за №2-4127/15-16-ст надано дозвіл Цибулівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 432.00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (пасовище) на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області з метою передачі даних земельних ділянок в комунальну власність для потреб територіальної громади (створення громадського пасовища).

22.08.2016 року Цибулівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області, після отримання дозволу на проведення робіт із землеустрою, у відповідності до вимог статті 26 Закону України "Про землеустрій", замовила документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення громадського пасовища і підписала із ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (), договір на виконання робіт із землеустрою №4642.

Згідно акту прийому передачі робіт від 26.08.2016 року ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» () виконало роботу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області згідно договору №4642, а замовник її прийняв.

Передача земель сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад відбулася відповідно до Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року №449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» та Постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин».

Подальші дії щодо завершення процедури передачі в користування, а саме для використання даної ділянки в якості громадського пасовища не закінчено.

Позивач вважає, що так як по ділянці з кадастровим номером :01:005:0230, площею 15.0938 га триває процедура передачі у користування під громадське пасовище, Ободівська сільська рада не мала права виносити рішення відносно даної земельної ділянки, так як ділянка вже сформована для інших цілей.

При цьому, рішеннями 12 сесії 8 скликання Ободівської сільської ради надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, а саме:

- рішення №599-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_2 ІНН НОМЕР_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

- рішення №613-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

- рішення №603-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_4 ІНН НОМЕР_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства,

- рішення №601-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_5 ІНН НОМЕР_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства,

- рішення №602-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_6 ІНН НОМЕР_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

- рішення №593-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_7 ІНН НОМЕР_6 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням-для ведення особистого селянського господарства,

- рішення №594-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_8 ІНН НОМЕР_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

- рішення №612-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_9 ІНН НОМЕР_8 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

- рішення №598-12/2021 від 22.04.2021 року, яким вирішено надати ОСОБА_10 ІНН НОМЕР_9 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1.6 га із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території Ободівської сільської ради, кадастровий номер :01:005:0230 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Стаття 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Отже, надання відповідачем дозволу на розроблення проекту землеустрою іншим особам не позбавляє інших осіб права на самостійне звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2020 у справі №617/763/16-ц, суд зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду в майбутньому. У постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від цього висновку (пункт 36.4 постанови).

При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проекту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проекту землеустрою та затверджує цей проект щодо іншої особи.

З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи (пункти 38-41 постанови).

У справі №617/763/16-ц спір вирішувався за правилами цивільного судочинства щодо права власності/користування та усунення порушень у такому праві на одну й ту ж земельну ділянку. Відмінність правової природи та обставин спору в справі №617/763/16-ц виключає підстави для застосування цих висновків Верховного Суду при розгляді цієї справи.

При цьому, суд зазначає, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі не є правовстановлюючим актом, не вказує про наявність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки та не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу такої у власність.

Крім іншого, суд звертає увагу, що позивачем в обґрунтуванні даної позовної заяви зазначено, що дії щодо завершення процедури передачі в користування, а саме для використання даної ділянки в якості громадського пасовища відповідачем не закінчено. Позивач вважає, що так як по ділянці з кадастровим номером :01:005:0230, площею 15.0938 га триває процедура передачі у користування під громадське пасовище, Ободівська сільська рада не мала права виносити оскаржувані рішення, так як ділянка вже сформована для інших цілей.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогами про бездіяльність відповідача щодо завершення процедури передачі в користування, а саме для використання даної ділянки в якості громадського пасовища протиправною, якщо він вважає її такою.

Також, позивач або інші особи не позбавлені права звернутися до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки та отримати її у власність.

З огляду на наведене, позивачем не доведено протиправності прийнятих відповідачем рішень, а тому, на переконання суду, при прийнятті оскаржуваних Ободівською сільською радою рішень не порушено право позивача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна