Справа № 807/1131/13-а
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2022 року м. Ужгород№ 807/1131/13-а
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

сторони та учасники справи в судове засідання - не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" (вул. Робітнича, буд. 2а,м. Свалява,Свалявський район, Закарпатська область,89300) до Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20,м. Ужгород,Закарпатська область,88000), де третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (м. Ужгород, П. Мирного, 2а) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Чопської митниці ДМС України, де третя особа: Головне управління Державного казначейства України про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.07.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.09.2019 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.07.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході розгляду справи Чопську митницю ДМС України було замінено на правонаступника - Закарпатську митницю ДФС.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 року справу було розподілено судді Луцовичу М.М.

Ухвалою суду (головуючий суддя - Луцович М.М.) від 08.11.2019 року було призначено справу до судового розгляду.

В ході розгляду справи по суті відповідача - Закарпатську митницю ДФС було замінено на правонаступника - Закарпатську митницю Держмитслужби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 03.10.2012 року № 305000003/2012/100341/2 прийняте відповідачем всупереч норм чинного законодавства, зокрема, підставою для коригування заявленої митної вартості товару є те, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялась від наявної інформації щодо товарів подібного виду в ЄАІС Держмитслужби та у посадових осіб митниці виникли сумніви у заявленій митній вартості. Позивач наголошує, що Чопською митницею завищено митну вартість товару, внаслідок чого ним зайво сплачено митні платежі у вигляді ПДВ у розмірі 20207,10 грн. Таким чином, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Чопської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів від 03.10.2012 року № 305000003/2012/100341/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України від 03.10.2012 року № 305090000/2/10033 та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 45683,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду та неодноразово надсилав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, з мотивів викладених у запереченні на позов та додаткових поясненнях, вказавши на те, що позивачем до митного оформлення було подано копію платіжного доручення від 26.09.2012 №137, відповідно до якого оплата проводилась згідно рахунку від 24.09.2012 №26. Однак, рахунок від 24.09.2012 №26 у пакеті документів був відсутній. Відповідач зауважує, що долучена позивачем до договору копія проформи інвойсу від 24.09.2012 №26 до митного оформлення не подавались. Як наголошує контролюючий орган, частина друга статті 53 Митного кодексу України закріплює положення, що серед основних документів, що підтверджують митну вартість товарів є банківські платіжні документи. Також, відповідач зазначає, що в підрозділі декларації митної вартості позивачем було задекларовано витрати на транспортування в розмірі 4000 євро, водночас, позивачем до митного оформлення було надано копію договору-замовлення, згідно якого вартість перевезення товару становить 4500 євро. Також, у поданій декларації позивачем вказані витрати на страхування у розмірі 5167,47грн., однак, жодних документів, які підтверджують ці витрати декларантом надано не було. Відповідач наголошує, що законодавством визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково/надмірно сплачених до бюджету, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів згідно з митною вартістю товарів, визначеного митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, сума надміру сплачених податків і зборів повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі заяви платника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 3.10.2012 ТОВ "Голден Фрутс" до митного оформлення була подана вантажна митна декларація №305090000/2012/014351 на товар: "Продукти рослинного походження: плоди свіжі, ківі Green light, врожай 2012 року, вага 19900 кг., чиста вага 19500 кг. Виробник AGRILEPIDIO s.r.l. Країна виробництва Італія. Країна походження Італія. Торгівельна марка AGRILEPIDIO".

Митна вартість товару визначалась декларантом ТОВ "Голден Фрутс" за 1-м методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) у розмірі 175022,36грн. (0,8684 євро за 1кг.)

Однак, митним органом за зазначеною митною декларацією у митному оформленні було відмовлено, з підстав невірного визначення митної вартості товару.

У зв`язку з тим, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації щодо товарів подібного виду в ЄАІС Держмитслужби, у посадових осіб митниці виникли сумніви у заявленій митній вартості. Відбулось спрацювання згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю ризику про заниження митної вартості товару. У зв`язку з чим, посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Подавати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару позивач відмовився, про що було зроблено відповідний запис на звороті запиту від 22.06.2012 №1311-17/39.

На підставі поданих до митного оформлення документів, митним органом було застосовано для визначення митної вартості 6 - резервний метод, у зв`язку із неможливістю застосування попередніх методів.

03.10.2012 відповідачем прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №305000003/2012/100341/2, відповідно до якого було визначено митну вартість товару: "плоди свіжі, ківі Green light" за рівнем митної вартості 1,75-2,05 доларів США за 1 кг. (1,36-1,59 євро за 1кг.)

Відповідачем, розглянувши митну декларацію, товарно-супровідні та інші документи, винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №305090000/2/10033.

Позивач, в свою чергу, з метою недопущення псування товару, який має обмежений строк придатності, після винесення вищезазначеного рішення та картки відмови, подав товар до митного оформлення за ВМД від 03.10.2012 №305090000/2012/014377.

Не погоджуючись з прийнятими митним органом актами, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про їх скасування та стягнення з Державного бюджету суми надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, у зв`язку з тим, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації щодо товарів подібного виду в ЄАІС Держмитслужби, у посадових осіб митниці виникли сумніви у заявленій митній вартості. Після прийняття митної декларації на товар відбулось спрацювання згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю ризику про заниження митної вартості товару. Посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими організаціями, інформацію біржових організацій про вартість товару; інші документи за власним бажанням декларанта, які б підтверджували заявлену митну вартість. Першочергово подані декларантом документи містили розбіжності, які не дозволяли достовірно визначити митну вартість товару.

Подавати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару позивач відмовився.

На підставі поданих до митного оформлення документів, митним органом було застосовано для визначення митної вартості 6 - резервний метод.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Правила визначення митної вартості за ціною договору встановлені статтею 58 Митного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Положеннями статті 59 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник (частиною другою статтею 59 Митного кодексу України).

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Згідно частини першої статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Системний аналіз наведених норм свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару покладається на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. У розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Зокрема, скасовуючи постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.07.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015, і передаючи справу № 807/1131/13-а на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 року зазначив, що судами не надано оцінку доводам відповідача, зокрема, щодо невідповідності заявлених і підтверджених сум, які підлягають сплаті при перевезенні та страхуванні товару, які у свою чергу є складовими у формуванні митної вартості.

Згідно пункту 5 частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

При цьому, відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 58 Митного кодексу України витрати на транспортування після ввезення не включаються до митної вартості товарів за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Так, Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 року вказав, що при новому розгляді справи необхідно перевірити доводи митного органу щодо обґрунтованості витребування від декларанта додаткових документів у зв`язку з виникнення сумніву щодо достовірності заявленої ним митної вартості товару, встановити, чи подавав декларант на вимогу органу доходів і зборів необхідні додаткові документи, чи є обсяг відомостей, що містилися у таких документах, достатнім для висновку про усунення розбіжностей; встановити інші обставини, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.09.2019 року по справі №807/1131/13-а, ухвалою суду від 07.10.2021 року було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" додаткові докази, а саме: підтвердження (докази) надання митному органу доказів оплати витрат по перевезенню товару за ванатажно-митною декларацією від 03.10.2012 року №305090000/2012/014351 на товар: "Продукти рослинного походження: плоди свіжі, ківі Green light, врожай 2012 року, вага 19900 кг., чиста вага 19500 кг. виробник AGRILEPIDIO s.r.l. Країна виробництва - Італія. Країна походження - Італія. Торгівельна марка AGRILEPIDIO"; підтвердження (докази) надання митному органу доказів укладення договору страхування товару за ванатажно-митною декларацією від 03.10.2012 року №305090000/2012/014351 на товар: "Продукти рослинного походження: плоди свіжі, ківі Green light, врожай 2012 року, вага 19900 кг., чиста вага 19500 кг. виробник AGRILEPIDIO s.r.l. Країна виробництва - Італія. Країна походження - Італія. Торгівельна марка AGRILEPIDIO" та витрат понесених на оплату такого страхування.

Однак, позивачем не було надано до суду витребувані, згідно ухвали від 24.09.2019 року, докази та не повідомлено про неможливість подання таких доказів.

Таким чином, позивачем не було підтверджено суду належними та допустимими доказами обставини на яких базуються його позовні вимоги.

Згідно вимог ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов`язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов`язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 №618 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок повернення) визначав процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 Митного кодексу України.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу III Порядку - для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб`єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147.

Таким чином, законодавством відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України визначався механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

Так, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов`язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов`язкових платежів) мала бути повернута декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати передчасно питання про стягнення таких платежів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 12.11.2014 (справа №21-491а14), від 12.05.2015 (справа № 21-161а15), від 28.02.2018 (справа №2а-0770/2915/12), а також у постанові Верховного Суду від 24.09.2019 року по справі №807/1131/13-а.

Згідно п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України та пунктом першим розділу 3 зазначеного Порядку встановлено, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення або надмірною сплатою.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, за наслідками вирішення якого може бути заявлено вимогу про повернення надмірно сплачених митних платежів, позивач має право подати таку заяву протягом зазначеного строку з дня прийняття рішення, яким вирішено спір. Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало захист прав, та інтересів позивача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Таким чином, вимога позивача стягнути з Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права, який має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені позивачем у позові, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються його доводи, відображені у відзиві на позов, відтак, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Фрутс" (вул. Робітнича, буд. 2а, м. Свалява, Свалявський район, Закарпатська область, 89300, ) до Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ), де третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області (м. Ужгород, П. Мирного, 2а, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 30.05.2022 року.