Справа № 240/43547/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/43547/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відповідності до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладеної в листі-відповіді від 18.11.2021 року;

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 16 грудня 1985 року по 31 грудня 1997 року, викладеної в листі-відповіді від 18.11.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу періоди роботи з 16 грудня 1985 року по 31 грудня 1997 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, ведення якої здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року №162. Вважає, що у його трудовій книжці записи щодо прийняття та звільнення з роботи повністю відповідають вимогам Інструкції, засвідчені печатками, а також зазначені підстави для прийняття на роботу та звільнення з роботи, вказані відповідні номери та дати наказів. Всі записи трудової книжки відповідають вимогам Інструкції чинної на дату роботи. Крім того, відповідачу надавалися архівні довідки, якими підтверджується спірний період роботи. Посилання відповідача на відсутність у довідці від 18.10.2021 року №179/1/9668 повністю імені та по батькові є безпідставним, оскільки прізвище та ініціали заявника збігаються з особою вказаною в архівній довідці від 15.12.2020 року про нарахування заробітної плати. Також, збігається місце роботи заявника зазначене у трудовій книжці, що підтверджує той факт, що ОСОБА_1 дійсно працював у період, який відповідач через те, що не розшифровані ім`я та по батькові особи відмовляється зарахувати заявнику у загальний трудовий стаж. Що стосується відсутності печатки на титульній сторінці трудової книжки від 18.11.1985 серії НОМЕР_2 , зазначає, що недоліки трудової книжки не можуть виступати у якості безумовної підстави для не зарахування трудового/страхового стажу мого клієнта при призначенні пенсії. Вказує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Ухвалою суду від 29.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Витребувати у відповідача матеріали відмовної пенсійної справи.

До суду 24.01.2022 надійшли копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 11.02.2022. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що до страхового стажу, за доданими до заяви документами на призначення пенсії, не зараховано період роботи з 16.12.1985 по 31.12.1997, оскільки відсутня печатка на титульній сторінці трудової книжки від 18.12.1985 серії НОМЕР_2 , а також у довідці від 18.10.2021 за № 179/1/9668 не вказані повністю ім`я та по батькові у наказі про звільнення з роботи. Тобто, Позивачем не подано належні документи, визначені Порядком, згідно яких можливо підтвердити стаж за періоди трудової діяльності з 16.12.1985 по 31.12.1997. Таким чином, документально підтверджено 13 років 9 місяців 18 днів страхового стажу, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону, тому Головним управліннями Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно до заяви, яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 через відсутність необхідного страхового стажу - 25 років. Отже, дії Управління є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

У період із 21.02.2022 по 25.02.2022 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У період із 07.03.2022 по 08.04.2022 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Додаткові пояснення відповідача надійшли до суду 25.05.2022.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.11.2021 про призначення пенсії за віком УБД.

Рішенням відповідача №28 від 10.11.2021 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Вказано: "за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 з 16.12.1985 по 31.12.1997, оскільки відсутня печатка на звільненні, а також трудова книжка не завірена печаткою на титульній сторінці, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року. Не зараховано архівну довідку №179/1/9668 від 18.10.2021 оскільки в наказі про звільнення вказано не повністю Ім`я та по батькові заявника. Для зарахування вищевказаного періоду роботи необхідно надати довідку із зазначенням чи перебували в трудових відносинах інші особи з таким ПІБ. Для зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду трудової діяльності необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. Кн 637. Не працює з 10.09.2013. Враховуючи вище викладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу."

Листом №0600-0209-8/95867 від 18.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило заявника про розгляд заяви від 04.11.2021 та про прийняте на підставі його рішення.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що при призначенні позивачу пенсії не було враховано період із 16.12.1985 по 31.12.1997.

Підставою для неврахування вказаного періоду є: відсутня печатка на звільненні, а також трудова книжка не завірена печаткою на титульній сторінці.

Окрім того, відповідачем не взято до уваги надану позивачем архівну довідку №179/1/9668 від 18.10.2021 оскільки в наказі про звільнення вказано не повністю ім`я та по батькові заявника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Згідно статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Встановлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 , дата заповнення - 18.12.1985, містяться наступні записи:

1. 16.12.1985 Військова частина НОМЕР_3 : слюсар механік 1 розряду, підстава внесення запису: наказ 37 від 12.12.1985;

2. 01.01.1987 - переведений оптик-механіком 2 розряду, підстава внесення запису: наказ 426 від 25.12.1986;

3. служба з РА СРСР складає 2 роки (з 31.10.1983 по 31.10.1985) підстава внесення запису: ВК;

4. 08.05.1996 переведений обробником тех. майна по 2 р., підстава внесення запису: наказ 105 від 8.5.96р;

5. 13.04.1998 переведений на посаду завідуючий сховищами, підстава внесення запису: наказ 122 від 13.4.1998р.;

6. 07.04.2003 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, підстава внесення запису: наказ №71 від 7.0.2003. На запису міститься відтиск гербової печатки Військової частини НОМЕР_4

Отже, у трудовій книжці позивача наявні записи про прийняття на роботу та звільнення з роботи позивача у спірний період.

Незарахування спірного періоду до трудового стажу позивача відповідач обґрунтовує відсутністю відтиску печатки на записі про звільнення, а також тим, що трудова книжка не завірена печаткою на титульній сторінці, що, на переконання відповідача не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993.

У п. 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Постановою Держкомтруда СРСР від 02.06.1974 №162 (чинна на дату заповнення титульної сторінки трудової книжки позивача), вказано, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на работу.

Згідно п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжокна підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Постановою Держкомтруда СРСР від 02.06.1974 №162, першу сторінку (титульний листок) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства(або печатка відділу кадрів) на якому вперше заповнюється трудова книжка.

Окрім того, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів та поставлення печаток є підприємство роботодавець.

Суд звертає увагу на ту обставину, що у трудовій книжці позивача на записі за порядковим номером 6 "звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України" міститься відтиск гербової печатки Військової частини НОМЕР_4 .

Відповідачем не заперечується та матеріалами адміністративної справи підтверджується, що Військова частина НОМЕР_4 та військова частина НОМЕР_3 є однією і тією ж військовою частиною.

Інших записів про звільненні за період із дати першого запису у трудовій книжці позивача по запис за порядковим номером 6, трудова книжка не містить.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).

Більше того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Отже, не зарахування періоду стажу позивача із 16.12.1985 по 31.12.1997 з підстав відсутності печатки на записі про звільненні та відсутності печатки на титульній сторінці трудової книжки є протиправним.

Окрім того, у рішенні відповідача від 10.11.2021 №28 вказано про не зарахування архівної довідки №179/1/9668 від 18.10.2021 оскільки в наказі про звільнення вказано не повністю ім`я та по батькові заявника.

Судом досліджено надані сторонами копії архівної довідки №179/1/9668 від 18.10.2021 та встановлено, що вона містить інформацію про наказ військової частин НОМЕР_3 від 12.12.1985 №373 про прийняття на роботу з 16.12.1985 ОСОБА_1 1965 року народження та інформацію про наказ військової частини НОМЕР_4 від 07.04.2003 №71 про звільнення з роботи ОСОБА_1 ..

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд зазначає, що пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судом встановлено наявність записів у трудовій книжці позивача про прийняття на роботу та звільнення з роботи позивача у спірний період.

Отже, є протиправним не зарахування відповідачем спірних періодів до страхового стажу позивача при призначенні йому пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним рішення №28 від 10.11.2021 та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи із 16.12.1985 по 31.12.1997.

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання призначити пенсію позивачу, оскільки судом в даному позовному провадженні не досліджувалось наявність чи відсутність у позивача необхідного загального стажу, досягнутого віку, тощо, для призначення пенсії за віком.

З метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04 листопада 2021 року та зарахувати періоди із 16.12.1985 по 31.12.1997.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Окрім того, у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3500,00грн.

Відповідач у додаткових поясненнях, що надійшли до суду 25.05.2022 вказує, що дана судова справа не вирізняється особливою складністю формування правової позиції та доказової бази; доведення неправомірності дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень тощо. Вважає, що для професійного адвоката, яким є представник Позивача не складає великих зусиль здійснення процесу написання та складання адміністративного позову по даній справі, що складає 3500,00 грн. Вважає що витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. не відповідають ні складності справи, ні обсягу роботи, тому такі витрати є необґрунтованими та не можуть бути стягнутими з Головного управління.

Суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6статті 134 КАС України).

Частиною 7статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Як свідчать матеріали справи, між позивачем і адвокатом Дмитренко Володимиром Вікторовичем укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги від 08.12.2021, відповідно до якого сторони обумовили, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов"язання на ведення справи та представництво його інтересів і надання правничої допомоги у адміністративних справах.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АМ №1018960 від 09.12.2021, ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №б/н від 08.12.2021 у Житомирському окружному адміністративному суді. Адвокат Дмитренко Володимир Вікторович.

На підтвердження оплати послуг, вказаних адвокатом, позивачем надано до суду копію квитанції до прибуткового касового ордеру №08-12-2021 від 08.12.2021 у якому вказано суму 3500,00 грн.

Відповідач у відзиві вказує про надмірність вказаної суми коштів на правничу допомогу, заперечує щодо їх стягнення.

Вирішуючи дане питання, суд акцентує увагу на тому, що при вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

Окрім того, відповідно до статті 12 КАС України дана категорія справи відноситься до незначної складності.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, заперечення відповідача щодо суми відшкодування гонорару адвоката, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (3500 грн) є надмірним.

На думку суду, аналіз фактичних обставин справи, збір доказів та узгодження правової позиції не має безпосереднього впливу на результат та входить до процесу складення позовної заяви. Саме тому, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою і п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу які підлягають стягненню з відповідача до 2000,00 грн.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1000,00 грн.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, тобто за одну позовну вимогу немайнового характеру, а тому суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,м.Житомир,10003, ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10 листопада 2021 року №28 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 листопада 2021 року із зарахуванням до його стажу періоду із 16.12.1985 по 31.12.1997.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1908 (одна тисяча дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук