Справа № 560/4195/22
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4195/22
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Красилівської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Красилівської міської ради, яка полягає у відсутності належного реагування та контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування, а саме відсутність дій щодо ліквідації незаконно влаштованого паркування транспортних засобів між тротуаром та житловим будинком по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати вчинити дії щодо ліквідації незаконно влаштованого паркування транспортних засобів між тротуаром та житловим будинком по АДРЕСА_1 , у тому числі, відновити поверхню тротуару та обмежуючий бордюр, який розділяє проїзну частину дороги від тротуару біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , демонтувати незаконно влаштовані місця для паркування та встановлені на них обмежуючі пристрої, які обмежують право користування земельною ділянкою, встановити попереджувальні та / або заборонні дорожні знаки, таблички.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що звернувся до міського голови Красилівської міської ради із заявою, у якій зазначив про влаштування на прибудинковій території незаконної парковки автотранспорту з встановленням обмежуючих пристроїв. Однак, службові особи органу місцевого самоврядування не виконали покладені на них державою функції щодо захисту прав і свобод громадян України, у тому числі жителів територіальної громади, оскільки не вчинили дій щодо ліквідації такої парковки. Вказує на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі № 560/10805/21. Крім того, посилається на пункт 56-1 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", відповідно до якого виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів. Також вказує, що його звернення розглянуте відповідачем із порушенням вимог статті 15 Закону України "Про звернення громадян".

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачу на його звернення було надано відповідь, у якій вказано, що ОСББ "Добробут-2010" рішенням виконавчого комітету № 227 від 20.05.2021 року було погоджено проведення благоустрою прилеглої до будинку території площею 75 кв. м. Також зазначає, що дозвіл на встановлення обмежувальних пристроїв на території між будинком та тротуаром не видавався, а обстеженням не встановлено факту демонтажу обмежувального бордюру, що розділяє проїзну частину автомобільної дороги та тротуару.

У відповіді на відзив позивач підтримав вимоги, викладені ним у позовній заяві, а також зазначив, що рішення про розміщення, обладнання та функціонування майданчика для паркування транспортних засобів на території між тротуаром та будинком по вулиці Грушевського, 129, міста Красилова Хмельницької області відповідачем не приймалося.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.01.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року відмовлено у закритті провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі № 560/10805/21 визнано протиправною бездіяльність Красилівської міської ради Хмельницької області при розгляді звернення ОСОБА_1 від 17.06.2021. Зобов`язано Красилівську міську раду Хмельницької області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 17 червня 2021 року по суті його скарги, з дотриманням вимог Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" та встановленого судом у цій справі.

На виконання зазначеного рішення, позивачу надано відповідь № К/1220/08-29/21 від 12 жовтня 2021 року, в якій вказано, що згідно з рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради №227 від 20.05.2020 погоджено ОСББ "Добробут-2010" проведення благоустрою шляхом укладення бруківки площею 75 кв. м. на території, прилеглій до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Дозвіл на встановлення обмежувальних пристроїв на території між будинком та тротуаром не надавався. Обстеженням не встановлено факту демонтажу обмежувального бардюру. В ході усних домовленостей з жителями будинку досягнуто згоди щодо невикористання за призначенням обмежуючих пристроїв, а у разі порушення такої умови обмежуючі пристрої будуть демонтовані.

Із наявної в матеріалах справи фотофіксації, по АДРЕСА_1 облаштовано паркувальні місця із встановленням механічних засобів обмеження паркування транспорту.

Вважаючи, що відповідач належним чином не розглянув звернення позивача та не вчинив будь-яких дій на відновлення його порушених прав як жителя територіальної громади м. Красилова щодо усунення порушень, пов`язаних з незаконним облаштуванням паркування, позивач звернувся до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтями 17, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» № 2862-IV встановлено, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 7-1 частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктами 5, 6 частини 1 статті 10 Закону № 2807-ІV визначено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів; визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою.

Отже, благоустрій доріг та пішохідних шляхів, здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів та майданчиків для паркування транспортних засобів, визначення місць для паркування є одним із способів забезпечення благоустрою населених пунктів та перебуває у віданні органів місцевого самоврядування.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено ст.14 Закону №2807-IV, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про благоустрій населених пунктів самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом:

1) проведення перевірок території;

2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян;

3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій;

4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, суд має встановити, яким чином в правовідносинах, щодо яких виник спір, порушуються права особи, яка звернулась за судовим захистом, чи її охоронювані законом інтереси.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У позовній заяві особа, яка стверджує про порушене її право, повинна навести зміст позовних вимог, викласти обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставини, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних вирішенням спору по суті.

Суд враховує суспільний інтерес громади, який полягає в тому, що незаконне влаштування паркування впливає на права та законні інтереси територіальної громади та її членів зокрема.

Однак, предметом спору у цій справі фактично є законність влаштування паркування членами ОСББ "Добробут-2010", яким, на думку позивача, обмежено його права як члена територіальної громади. Тобто, позовні вимоги впершу чергу спрямовані до ОСББ "Добробут-2010", яке є юридичною особою приватного права і спори з яким не є юрисдикцією адміністративних судів.

Разом з тим, як встановлено судом і не заперечується сторонами на прилеглій до будинку № 129 по вул. Грушевського в м. Красилів території укладено бруківку та встановлено обмежуючі пристрої для паркування.

Зазначені обмежуючі пристрої встановлено без будь-яких законних підстав, а тому відповідач зобов`язаний вжити заходів щодо належного реагування на зазначене порушення.

Позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача вчинити дії щодо ліквідації незаконно влаштованого паркування транспортних засобів, у тому числі відновити поверхню тротуару та обмежуючий бордюр та демонтувати незаконно влаштовані місця для паркування та встановлені на них обмежуючі пристрої.

Зазначені позовні вимоги не узгоджуються з повноваженнями органів місцевого самоврядування щодо самоврядного контролю, а тому не можуть бути задоволенні у такому вигляді.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. (ч. 4 ст. 245 КАС України)

Враховуючи предмет та підстави позову, а також визначені законодавством способи здійснення контролю за дотримання вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування, суд вважає за необхідне задовольнити позовні шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд погоджується з доводами позивача про те, що надана відповідачем на його звернення відповідь не свідчить про розгляд його звернення в розумінні Закону України "Про звернення громадян", а саме не містить вирішення порушених у заяві питань.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Красилівської міської ради Хмельницької області, яка полягає у відсутності належного реагування та контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, зокрема щодо незаконного влаштування місць для паркування з обмежуючими пристроями біля житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Красилівську міську раду Хмельницької області здійснити контроль та вжити передбачені законодавством заходи за станом благоустрою, зокрема щодо належного реагування на звернення ОСОБА_1 про незаконне влаштування місць для паркування біля житлового будинку по АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Красилівської міської ради Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31 травня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_1 )
Відповідач:Красилівська міська рада Хмельницької області (пл. Незалежності, 2,Красилів,Хмельницька область,31000 04060737)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап