Справа № 640/21604/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 630-о від 01.07.2021, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплачених премій та надбавок, за апеляційною скаргою Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної митної служби України, в якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ № 630-о від 01.07.2021 в.о. Голови Держаної митної служби України С. Звягінцева про припинення державної служби та звільнення із займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на аналогічній посаді у структурі Державної митної служби України;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.07.2021 до моменту поновлення на роботі;

- стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 невиплачені премії та надбавки та вихідну допомогу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 630-о від 01.07.2021 в.о. Голови Держаної митної служби України С. Звягінцева про припинення державної служби та звільнення із займаної посади ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 з 03.07.2021 на посаді головного державного інспектора відділу експлуатації нерухомого майна Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України.

Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2021 по 24.12.2021 у розмірі 63283,50 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Державної митної служби України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що звільнення позивача проведено на підставі та відповідно до процедури, встановленої Законом України «Про державну службу». Позивач мав усвідомлювати, що його призначення на посаду було тимчасовим з огляду на укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення у частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом в.о. Голови Держмитслужби позивача призначено з 13.08.2020 на посаду головного інспектора відділу експлуатації нерухомого майна Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Підставою вищезазначеного наказу став укладений 12.08.2020 між позивачем та Державною митною службою України в особі в.о. Голови Держмитслужби І.M. Муратова контракт про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

22.11.2020 позивачу вручено попередження про наступне звільнення, де зазначалося, що, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців, посада головного державного інспектора відділу експлуатації нерухомого майна Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України, відповідно до наказу Держмитслужби від 07.12.2020 № 555 «Про введення в дію Структури апарату Держаної митної служби України та Штатного розпису Держаної митної служби України на 2020 рік», буде скорочена.

01.07.2021 наказом № 630-0 в.о. Голови Держаної митної служби України С. Звягінцева, ухвалено рішення припинити державну службу та звільнити із займаної посади 02.07.2021 ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу експлуатації нерухомого майна Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України, у зв`язку зі скороченням посади державної служби, припинивши дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 12.08.2020.

Вважаючи своє звільнення оскаржуваним наказом протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень статті 235 КЗпП України, зобов`язаний поновити його на попередній посаді.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України від 10 грудня 2015 року № 889 -VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця регулюються Законом № 889 (частина 1 статті 3 Закону № 889).

Порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 290 від 22 квітня 2020 року (далі - Порядок № 290) визначає механізм добору на вакантні посади державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з ч.ч. 1-3 статті 5 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до положень ч. 4 п. 2 ст. 2 Закону України «Про державну службу», посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

За змістом п. 1. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу», державна служба здійснюється з дотриманням таких принципу верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: ліквідація державного органу та/або скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

07.12.2020 Державною митною службою України прийнято наказ № 555 «Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік». Відповідачем вказувалось, що внаслідок прийняття наказу № 555, скорочено зокрема посаду, яку обіймав позивач.

Тобто, припинення позивачу державної служби здійснено внаслідок зміни структури апарату Державної митної служби України та штатного розпису Державної митної служби України без скорочення чисельності або штату державних службовців.

В матеріалах справи наявні штатний розпис, затверджений наказом від 07.12.2020 № 555, Положення про Департамент інфраструктури, держмайна та господарської діяльності (наказ № 277 від 23.07.2020), та Положення про Департамент адміністративно-господарської діяльності Державної митної служби України (наказ № 122 від 22.02.2021).

Департамент інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України, в якому працював позивач, було виведено поза штат. Натомість, було створено Департамент адміністративно-господарської діяльності Держаної митної служби України, який є аналогічним за своїми повноваженнями та функціями до Департаменту інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Державної митної служби України. Де-факто, зміна стосувалася виключно перейменування департаментів, оскільки, порівнявши між собою суть і зміст Положення про Департамент інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Держаної митної служби України та Положення про Департамент адміністративно-господарської діяльності Держаної митної служби України.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що за змістом наведених положень вбачається, що завдання новоствореного департаменту є тотожними завданням департаменту, в якому працював позивач. Зміна окремих пунктів таких положень не є свідченням зміни завдань чи функцій департаменту. Були створені тотожні за своїми функціями та повноваженнями відділи, посади та посадові інструкції.

17.02.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію № 17/02, в якому запитував про проведення 15.02.2021 співбесіди в рамках відбору на посаду начальника відділу обліку експлуатації нерухомого майна Департаменту адміністративно- господарської діяльності Держаної митної служби України, на яку позивач подавав документи.

14.03.2021 у відповіді від Держмитслужби № 08-1/12-03/10/2818 позивачу було повідомлено, що співбесіда проведена була, проте позивача на неї запрошено не було.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 220 року № 290 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою визначення переможця (переможців) за результатами процедур конкурсного відбору проводиться співбесіда з кожним кандидатом, визначеним Комісією або конкурсною комісією на зайняття інших посад категорій "Б" і "В" - керівником державної служби в державному органі. Про проведення співбесіди позивачу повідомлено не було.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП України).

Щодо застосування норм Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу», то спеціальними нормами в частині визначення підстав припинення державної служби для позивача, який обіймав посаду державної служби, є норми Закону України «Про державну службу».

Наказом Держмитслужби від 07.12.2020 року № 555 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік", посада, яку обіймав позивач у Департаменті скорочена.

Таким чином, скорочення посади державної служби, вжите у статті 24 та пункті 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», має наслідком відсутність відповідної посади державної служби внаслідок організаційних заходів. У разі, якщо посада скорочується без скорочення штату чи чисельності, створюються нові посади, які, на відміну від скорочених, передбачають виконання інших завдань чи функцій або/та до таких посад встановлюються кваліфікаційні вимоги, які скорочені посади не вимагали щодо кваліфікації, досвіду, тощо.

Відтак, внаслідок введення в дію нового штатного розпису наказом Держмитслужби від 07.12.2020 № 555, посада позивача не була скорочена, а лише перейменована, що не надало роботодавцю права на звільнення позивача з посади.

Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача стосовно дискримінаційного характеру звільнення у зв`язку з відсутністю аргументації щодо звільнення саме позивача з займаної ним посади.

Поряд з цим, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи відповідачем не було надано пояснень стосовно причин звільнення позивача з займаної посади, в той час, як інші працівники апарату Державної митної служби України були переведені на інші посади у відповідності до нового штатного розпису.

Так, умови переведення державних службовців на іншу посаду без обов`язкового проведення конкурсу визначені статтею 41 Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень частини 1 вказаної статті, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Статтею 42 КЗпП України, передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Суд першої інстанції вірно не погодився з посиланнями відповідача на Порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 22.04.2020 № 290, адже вказаний Порядок, на момент звільнення позивача із займаної посади, втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 № 237 «Про внесення змін та визнанням такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Крім того, пункт 2 вказаного Порядку не містить будь-яких заборон щодо здійснення переведення державних службовців, призначення яких здійснено на підставі контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, а лише носить рекомендаційний характер.

Відтак, доводи апелянта у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Твердження відповідача щодо тимчасовості призначення позивача на посаду критично оцінюються колегією суддів, позаяк пунктом 21 контракту від 12.08.2020, укладеного між позивачем та Державною митною службою України, передбачалось, що контракт укладено на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства.

У порушення умов укладеного контракту, відповідачем не надано доказів закінчення періоду дії карантину на території України або визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII, яким визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-IX, частину третю статті 87 викладено в наступній редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».

Зазначена редакція ч. 3 ст. 87 Закону № 889 набула чинності з 06.03.2021 року.

Таким чином, станом на момент видання оскаржуваного наказу про звільнення, положення ст. 87 Закону у редакції Закону № 889, передбачали обов`язок суб`єкта призначення запропонувати державному службовцю іншу вакантну посаду. Водночас, вказаного обов`язку відповідач не дотримався, будь-яких причин не пропонування позивачу іншої вакантної посади відповідач не зазначив.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що звільнення позивача відбулося за відсутності правових підстав, а відтак, оскаржуваний наказ Державної митної служби України прийнято неправомірно.

Відповідно до норм ч. 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про поновлення в Державній митній службі України на посаді, рівнозначній посаді, яку обіймав позивач, то у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Іншого способу порушеного права у спорах про незаконне звільнення, аніж поновлення на посаді відповідного органу (установи, підприємства, організації), чинне законодавство не передбачає.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відтак, відповідач керуючись вимогами статті 235 КЗпП України, зобов`язаний поновити ОСОБА_1 на попередній посаді.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги звертає увагу на те, що відповідачем в апеляційній скарзі належно не спростовано факт протиправного звільнення, фактично обмежившись зазначенням того, що позивач приймався на роботу тимчасово, що не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги Державної митної служби України.

Враховуючи обставини справи та законодавче регулювання, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Інші посилання апеляційної скарги зазначені вище висновки не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку за наслідками розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 630-о від 01.07.2021, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплачених премій та надбавок - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: А. Г. Степанюк

Я. М. Василенко