Справа № 200/10054/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року справа №200/10054/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. (рішення прийнято та підписано 22 листопада 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/10054/21 (головуючий І інстанції суддя Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) 09.08.2021 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправними дії відповідача, щодо не зарахування до пільгового стажу, під час призначення йому пенсії, періоду навчання у Селидівському гірничному технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року, періоду роботи з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер», періоду роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська», періоду проходження військової служби з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року та періоду роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на шахті «Красноармійська»;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пільгового стажу за період навчання у Селидівському гірничному технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року, періоду роботи з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер», періоду роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська», періоду проходження військової служби з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року та періоду роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на шахті «Красноармійська», тобто з 12.12.2020 року з урахуванням фактично виплачених сум (а.с. 60-65).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 200/10054/21 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо не зарахування до пільгового стажу, під час призначення пенсії позивачу, періоду навчання у Селидівському гірничному технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року, періоду роботи з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер», періоду роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська», періоду проходження військової служби з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року та періоду роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на шахті «Красноармійська».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням пільгового стажу за період навчання у Селидівському гірничному технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року, періоду роботи з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер», періоду роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська», періоду проходження військової служби з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року та періоду роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на шахті «Красноармійська», тобто з 12.12.2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 79-84).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання, що унеможливлює зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1985 по 24.06.1989; час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи на пільгових якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивачу періоду проходження строкової військової служби з 19.12.1989 по 28.11.1991.

Також апелянт вказує на те, що позивачем не було дотримано порядок із підтвердження стажу роботи на ліквідованих підприємства з 15.08.1989 по 12.12.1989, з 13.03.1995 по 13.11.1996 на гідрошахті «Красноармійська».

Щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача періоду роботи з 02.01.1989 по 14.03.1989 на шахті «Піонер», то трудова книжка позивача підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, уточнюючі довідки не були надані.

За таких обставин вважає відмову правомірною.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 22 грудня 2021 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 12.12.2020 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14.12.2020 року № 08 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1. Пенсія призначена з 16.09.2020 року, загальний страховий стаж позивача складає 28 років 07 місяців 24 дні, в тому числі стаж за Списком № 1 - 10 років 05 місяців 20 днів (а. с. 26).

03.06.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок стажу та розміру пенсії, в якій просив зарахувати до пільгового стажу роботи, періоди, які не були зараховані під час призначення йому пенсії (а. с. 31).

Листом від 04.08.2021 року за № 0500-1511-8/46639 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та у зарахуванні до пільгового стажу:

- період навчання у Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року та період проходження військової служби з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року - зараховано до загального стажу;

- період роботи з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер» - не зараховано до пільгового стажу у зв`язку з відсутністю довідки про оплату праці як підземному робітнику;

- період роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року та період роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська» - не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку з відсутністю рішення комісії з питань підтвердження сажу роботи, що дає право на призначення пенсії;

- період роботи з 02.12.1999 року по 31.01.2000 року на шахті «Новодонецька», у зв`язку з відсутністю проведення атестації робочих місць по підприємству (а.с. 32-33).

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15 вересня 1970 року, виданій на ім`я ОСОБА_1 , містяться записи ,зокрема, про роботу позивача у період:

- з 18.05.1988 року по 30.06.1988 року на гідрошахті «Піонер» учнем електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання;

- з 02.01.1989 року по 15.03.1989 року на гідрошахті «Піонер» учнем прохідника підземного з повним робочим днем в шахті;

- з 15.03.1989 року по 17.04.1989 року на гідрошахті «Піонер» на посаді прохідника підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті;

- з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року на шахті «Красноармійська» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на дільниці вентиляції та техніки безпеки;

- з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року проходив військову службу у лавах Радянської Армії;

- з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року на шахті «Красноармійська» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на дільниці підготовчих робіт (а. с. 12-14).

Дипломом серії НОМЕР_4 реєстраційний номер 652 від 24.06.1989 року та витягом з семестрових та екзаменаційних відомостей вбачається, що позивач навчався на денній формі навчання у Селидівському гірничому технікумі у період з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року за спеціальністю підземна розробка вугільних родовищ та отримав кваліфікацію гірничого техніка (а. с. 19-20).

Відповідно до архівної довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, від 30.03.2021 року № 185 виданої ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» позивач дійсно працював повний робочий день на гідрошахті «Красноармійська» з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року - виконував підземні гірничі роботи, за професією гірничий майстер підземний з повним робочим днем під землею, дільниці з видобутку вугілля УПР-2, що передбачено Списком 1 (а.с. 21).

Архівною довідкою про заробітну плату для нарахування пенсії від 30.03.2021 року № 185, виданою ВП «Шахтоуправління «Новодонецьке» ДП «Добропіллявугілля-видобуток» підтверджено, що позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата у період з березня 1995 року по листопад 1996 року (включно) (а. с. 22).

З архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 05.02.2021 року № 814, виданої Виробничим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», вбачається, що позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата у період з серпня 1989 року по грудень 1989 року (включно) (а. с. 23).

У військовому квитку серії НОМЕР_2 від 19.12.1989 року відбито, що у період з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року позивач проходив військову службу у лавах Радянської Армії (а. с. 29-30).

Не погодившись із відмовою відповідача про перерахунок стажу та розміру пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 46 Конституції України унормовано: громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі по тексту - Закон № 2464).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Унормуванням п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» занотовано: на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Правилами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом № 1788 (статті 13, 62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Отже, правова норма статті 62 вказаного Закону, передбачає, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що останній працював, зокрема:

- з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року на шахті «Красноармійська» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на дільниці вентиляції та техніки безпеки;

- з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року на шахті «Красноармійська» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на дільниці підготовчих робіт (а. с. 12-14).

Тобто, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем на шахті «Красноармійська» та періоду роботи з 13.03.1995 року по 13.11.1996 року в якості гірничого майстра підземного з повним робочим днем в шахті на шахті «Красноармійська».

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року, суд виходить з такого.

Як вбачається з апеляційної скарги підставою для не зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року до пільгового стажу зазначено те, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми та періоду навчання.

За змістом статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що з тексту диплому серії НОМЕР_3 , реєстраційний номер 652 від 24.06.1989 року та витягу з семестрових та екзаменаційних відомостей позивач навчався у Селидівському гірничому технікумі у період з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року за спеціальністю підземна розробка вугільних родовищ та отримав кваліфікацію гірничого техніка (а.с. 19-20).

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано до суду жодного доказу того, що у зазначеному дипломі відсутні відомості щодо періоду навчання позивача у Селидівському гірничому технікумі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Записи у трудовій книжці від 15 вересня 1970 року свідчать, що позивач у період навчання проходив виробничу практику на посаді учня електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання, учня прохідника підземного з повним робочим днем в шахті та на посаді прохідника підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті ( а. с. 12-14).

Підсумовуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено право позивача на зарахування періоду його навчання з 01.09.1985 року по 24.06.1989 року у Селидівському гірничому технікумі до пільгового стажу.

Щодо спірного періоду строкової служби позиваа в лавах Радянської армії з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року, суд зазначає наступне.

Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, зарахування періоду військової служби до пільгового стажу можливе лише за наявності періоду роботи позивача за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передував призову на військову службу.

Як вже зазначено вище, в трудовій книжці позивача (в частині спірного періоду), занотовано:

- з 15.08.1989 року по 12.12.1989 року на шахті «Красноармійська» на посаді підземного гірничого майстра з повним робочим днем в шахті на дільниці вентиляції та техніки безпеки;

- з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року проходив військову службу у лавах Радянської Армії.

З огляду на наведене позивач має право на зарахування періоду військової служби позивача з 19.12.1989 року по 28.11.1991 року до пільгового стажу, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Період роботи позивача з 02.01.1989 року по 14.03.1989 року в якості учня прохідника на шахті «Піонер» з повним робочим днем в шахті в повній мірі підтверджується записами трудової книжки та не потребує додаткових доказів на момент прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки не потребує підтвердження факту отримання заробітної плати з розрахунку годинної ставки робітника, що працює під землею. Враховуючи викладене, вказаний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. - у справі № 200/10054/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв