Справа № 380/16476/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/16476/21 пров. № А/857/512/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, ухвалене суддею Качур Р.П. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/16476/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2020 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, якою затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, в розмірі 80343,18 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по жовтень 2020 року відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів») у розмірі 97601,60 грн з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 4205,45 гривень та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за листопад 2020 року відповідно до абзацу 6 ст. 4 Порядку № 1078 у розмірі 2541,71 грн., з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 188,58 грн. та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати з 30.01.2020 року позивачу грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати позивачу грошове забезпечення з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року протиправною.

Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

Визнано бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо неврахування абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року.

Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного провести перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахування абз. 4 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року, з урахуванням виплачених сум, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року.

Визнано протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року ОСОБА_1 грошового забезпечення, виходячи з розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням такого на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року.

Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення, виходячи з розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та множенням такого на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017 року за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення базового місяця для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому суд відмовив позивачу у визначенні базового місяця для індексації грошового забезпечення. Крім того, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.11.2020 року, відповідач не застосував пункт 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Також суд першої інстанції визнав те, що, при обчисленні та виплаті грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, відповідач не застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2020 року. Суд першої інстанції відмовив у відшкодуванні судових витрат на проведення експертизи.

Не погодившись частково із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач, як установа, яка утримується за рахунок держави, позбавлена можливості проводити індексацію грошового забезпечення військовослужбовців за відсутності відповідних бюджетних асигнувань. Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб із суми індексації, то відповідач зазначає, що ця вимога є передчасною, оскільки відповідач ще не провів індексацію грошових доходів позивача, а тому відсутнє порушене право. Щодо розрахунку пенсії виходячи із посадового окладу, окладу за військовим званням, які обчислені, шляхом множення прожиткового мінімуму станом на 01 січня поточного року на відповідний тарифний коефіцієнт, то відповідач зазначив, що пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у лютому 2018 року зазнав змін, які передбачали розрахунок посадового окладу і окладу за військовим званням, виходячи із прожиткового мінімуму встановленого станом на 01 січня 2018 року. Скасування цих змін, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18, автоматично не відновило попередню редакцію постанови № 704. Тому відповідач вважає, що позивач не має права на перерахунок пенсії виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01 січня поточного року. Відповідач додаткового вважає, що розмір витрат, які поніс позивач на правничу допомогу, не відповідає принципу співмірності.

Просить у вказаній частині рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) № 285 від 25.11.2020 року позивача 25 листопада 2020 року визнано таким, що здав справи та посаду.

На заяву позивача, листом від 08.06.2021 року № 3205, відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась, а з 01.12.2018 року по 25.11.2020 року виплачувалась щомісячно (окрім жовтня 2020 року).

16.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації, а з березня 2018 року по жовтень 2020 року відповідно до п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за листопад 2020 року відповідно до абзацу 6 ст. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Листом від 20.07.2021 року № 3928 відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення позивача, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, не виплачувалась через відсутність фінансування на ці цілі. Відповідач вказав, що у зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін у квітні грудні 2018 року не перевищувала порогу індексації у розмірі 103 %, індексація грошового забезпечення в цей період не проводилась. Також відповідач зазначив те, що позивачу проводилась індексація грошового забезпечення з грудня 2018 року по день виключення зі списків академії.

Також 16.07.2021 року позивач подав до відповідача заяву про перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня 2020 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум.

Листом від 20.07.2021 року № 3934 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви з огляду на те, що при визначенні розмірів окладів за військовими званнями та посадових окладів військовослужбовців, слід застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений станом на 01 січня 2018 року.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 та 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2 та 6 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

У пункті 1-1 Порядку № 1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року до 15.12.2015 року) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення.

Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

При цьому, індексація не нараховується, якщо розмір підвищення посадового окладу перевищує величину індексу споживчих цін.

Відповідач, відмовивши позивачу у проведенні індексації, не заперечує ту обставину, що позивач має право на виплату індексації, однак вказав, що індексація не може бути виплачена, оскільки у державному бюджеті відсутні кошти на ці цілі, а виплата індексації прямо залежить від бюджетного фінансування.

Проте, апеляційний суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач не нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25 листопада 2018 року, а тому у відповідача є відповідний обов`язок нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за цей період.

Отже, вимоги відповідача про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги та скасування рішення суду у цій частині є безпідставними.

Що стосується компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, то апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до пункту 4 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу від 15 січня 2004 року № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Оскільки відповідач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, то вимога позивача про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб із цієї виплати є передчасною.

Зважаючи на те, що відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, що є наслідком скасування рішення суду в цій частині.

Що стосується нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 календарного року, то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).

Відповідно до п. 10 постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої, пункт 4 постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з 29.01.2020 року (дня набрання законної сили рішенням суд у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому, необхідно врахувати, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

За наведених обставин суд вважає, що з 29.01.2020 року, розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Оскільки, позивач звертається з позовними вимогами за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, то розрахунковою величиною для визначення розміру його посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року.

Зважаючи на те, що відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку грошового забезпечення за вказаний період, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих за наведеною вище формулою, то такі дії відповідача є протиправними.

Отже, позовну вимогу про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 календарного року необхідно задовольнити.

Оскільки суд першої інстанції дійшов такого самого висновку, то рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно залишити без змін.

Що стосується стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив те, що позивач поніс судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн., що підтверджується актом приймання - передачі наданих послуг від 16.07.2021 року.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг, адвокат надав позивачу такі правові послуги:

- консультація щодо стягнення індексації грошового забезпечення (1 год) 500,00 грн;

- консультація щодо стягнення грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня (1 год) 500,00 грн;

- підготовка заяви про здійснення нарахування індексації та виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня (1 год) 500,00 грн;

- складення та скерування адвокатського запиту (1 год) 500,00 грн;

- складення та подання позовної заяви (2 год) 2000,000 грн.

За надані правничі послуги позивач сплатив адвокату 5000 грн.

У частині 1 статті 134 КАС України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 2000 грн. судових витрат.

Відповідач вважає, що витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн, які присудив суд є необґрунтовані та не відповідають складності справи.

Взявши до уваги пояснення сторін, апеляційний суд вважає, що надані адвокатом послуги відповідають складності справи, обсягу роботи та часу затраченому адвокатом на надання цих послуг.

Це пояснюється тим, що ця справа, хоча і належить до справ незначної складності, охоплює позовні вимоги, які стосуються різних видів виплат на користь позивача, які не здійснив відповідач, зокрема, індексації грошового забезпечення та перерахунку грошового забезпечення, виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01 січня поточного року для розрахунку посадового окладу і окладу за військовим званням. Опис обставин, аналіз норм права із цим питань, їх систематизація, потребує, на думку апеляційного суду, багато часу і правової роботи.

Тому розмір судових витрат за правничу допомогу, яку стягнув на користь позивача суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, є співмірними із складністю справи, обсягом роботи та часом затраченим адвокатом на надання цих послуг.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат скасуванню не підлягає.

У іншій частині позовних вимог рішення суду відповідач не оскаржив, і апеляційний суд його не переглядає.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині компенсації на користь позивача сум податку з доходів фізичних осіб, апеляційну скаргу відповідача в цій частині необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В частині визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 25.11.2020 року; нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 25.11.2020 року, виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 календарного року; розподілу судових витрат за надання правничих послуг суд першої інстанції прийняв правильне рішення, а тому, в цій частині, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 380/16476/21 в частині компенсації на користь ОСОБА_1 сум податку з доходів фізичних осіб скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

У іншій частині задоволених позовних вимог рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року в справі № 380/16476/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 25.05.2022 року