Справа № 148/2236/21
Суддя: Саламаха О. В.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2236/21
Провадження №2-а/148/3/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2022 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником Красіловським Вадимом Олександровичем, до Відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області та ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивований тим, що постановою серії БАБ № 952354 від 04.09.2021 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за те, що він керував автомобілем з причепом, на якому не працювали задні габаритні вогні та не підсвічувався номерний знак у темну пору доби.

Позивач вважає вказану постановою незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Дійсно, 04.09.2021 о 21 год. коли дорога була ще освітленою враховуючи літній час, він керував транспортним засобом, що належить ОСОБА_3 . Рухався по вул. Незалежності в смт. Вапнярка, однак Правил дорожнього руху не порушував, оскільки знаючи про те, що в нього не працюють задні габаритні ліхтарі та не освітлюється номерний знак, їхав із ввімкненою аварійною світловою сигналізацією. Задні габаритні ліхтарі та лампа освітлення номерного знаку стали несправними через порушення електричної проводки від причепа до транспортного засобу після наїзду на вибоїну в смт. Вапнярка. Номерний знак в зазначений час доби був ще видимим, тому позивач рух не припинив, вирішивши ввімкнути аварійну світлову сигналізацію та дотримуючись ПДР.

Після його зупинки, працівниками поліції було здійнено перегляд відеореєстратора з поліцейського автомобіля, де було чітко видно, що позивач дійсно їхав із ввімкненою аварійною світлоою сигналізацією, а тому працівники поліції не складали постанови та дозволили йому продовжити рух до кінцевої зупинки , але з обережністю та не перевищуючи швидкість руху 30 км./год.

Позивач дотримався вказівок працівників поліції та доїхав до смт. Шпикова, де було здійснено ремонт усіх технічних несправностей - електричної проводки від причепа до транспортного засобу та замінено лампу освітлення.

Отже, працівники поліції не мали права притягати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи.

Однак, жодних доказів, які підтверджують те, що позивач вчинив адміністративне правопорушенння не було, а навпаки, наявність відеозапису з поліцейського автомобіля підтверджує дотримання ним ПДР.

Однак, постанову про адміністративне правопорушення без відома позивача все ж було складено та направлено її для примусового виконання.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Просить скасувати вищевказану постанову серії БАБ № 952354 від 04.09.2021 та стягнути з відповідача (не зазначено якого саме) судові витрати.

Питання про поновлення позивачу ОСОБА_1 строку звернення до суду з даною позовною заявою вирішене при прийняті позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Відповідачі у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, доказів, у разі заперечення позовних вимог, за їх наявності, та відповідно до ст. 77 КАС України, всіх матеріалів, що були або мали бути взяті ними до уваги при прийнятті рішення, вчиненні дії, з приводу яких подано позов, не подали.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Постановою поліцейського СРПП відділення поліції № 2 Тульчинського РВП старшого лейтенанта поліції Одайника Руслана Васильовича (а.с. 17) на позивача накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 850 грн. Відповідно до вказаної постанови, позивач 04.09.2021 о 21 год. в смт. Вапнярка, по вул. Незалежності керував автомобілем марки "DAEWOO NEXIA", державний номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом державний номерний знак НОМЕР_2 , в якого не працювали задні габаритні вогні та не підсвічувався номерний знак в темну пору доби, що не давало чітко визначити символи номерного знаку за 20 метрів.

Вказана постанова про накладення адміністративного стягнення Тульчинським РВП ГУНП У Вінницькій області 28.09.2021 надіслана на примусове виконання (а.с. 20) та знаходиться на виконанні у Гайворонському відділі ДВС у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 26-30).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Питання належності відповідача при розгляді справ про адміністративні правопорушення досліджувалось Верховним Судом при розгляді справи № 742/2298/17.

У постанові від 17.09.2020 Верховний Суд зазначив, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 96 КУпАП, посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу державного архітектурно-будівельного контролю. Відтак, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 244-6 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 96.

У справі, що розглядається, мова йде про здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та правомірністю експлуатації транспортних засобів, який покладено на органи Національної поліції.

Згідно положень ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною шостою статті 121, покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведену позицію Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд вважає, що використання формулювань "від імені органів Національної поліції", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені якого здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, тобто не поліцейський Одайник Р.В.

Таким чином, поліцейський Відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Одайник Р.В. є неналежним відповідачем у справі, і відповідно, позов пред`явлений до нього, є безпідставним з наведених вище обставин.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною шостою статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. "в" п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем жодним чином не доведено вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, не надано жодного доказу на спростування позиції позивача, з огляду на що, факт вчинення адміністративного правопорушення є недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача, постанова про накладення на нього адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача (не зазначає якого саме) на користь позивача судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 454 грн. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управліня Національної поліції у Вінницькій області слід стягнути судові витрати з оплати судового збору у зазначеному розмірі.

Також, представником позивача на обгрунтування стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано копію договору про надання правової допомоги (а.с. 34), у пункті 3.2. якого зазначено, що вартість правової допомоги становить 5000 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, ВС дійшов висновку про те, що, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, тому дані судові витрати підлягають до стягнення.

Таким чином, враховуючи положення ст. 139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управліня Національної поліції у Вінницькій області слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 280 КУпАП, ст. 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 952354 від 04.09.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управліня Національної поліції у Вінницькій області (, 21050, Вінницька область, місто Вінниця, вул. Театральна, 10) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: