Справа № 140/13720/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13720/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Волинської митниці (далі відповідач, митниця) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.07.2021 №№0000008, 0000009.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в період з 23.06.2021 по 24.06.2021 відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961, за результатами якої складений акт від 29.06.2021 №35/7.13-19/ НОМЕР_1 .

За вказаною митною декларацією позивачем ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки SKODA, модель - ОСТАVIA, номер кузова - НОМЕР_2 , із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом пільги «410» на підставі сертифікату з перевезення товару форми EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 у відповідності до абзацу 1 частини 5 статті 280 Митного кодексу України (далі - МК України) та підпункту (а) пункту 1 статті 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (далі - Протокол 1) до Угоди.

На підставі акту перевірки митним органом винесено податкові повідомлення-рішення від 15.07.2021 №№0000008, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 9321,27 грн за податковим зобов`язанням та 2330,32 грн за штрафними санкціями, та № 0000009, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезення товарів на суму 1864,26 грн за податковим зобов`язанням та 466,07 грн за штрафними санкціями.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними з тих підстав, що при митному оформленні позивачем було сплачено належні до сплати митні платежі та податки. Звертає увагу на ту обставину, що автомобіль є таким, що походить з країн ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію. Однак, за наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено, що позивачем для автомобіля марки SKODA, модель - ОСТАVIA, номер кузова - НОМЕР_2 не підтверджене преференційне походження, а тому зменшені ставки ввізного мита згідно Угоди про асоціацію.

Вважає, що така позиція митного органу ґрунтується виключно на інформації листа уповноваженого органу Республіки Польща від 06.12.2019 № 260-ЮА.4331.10.2019, яким було підтверджено справжність з перевезення товару EUR.1. Однак повідомлено що товар, вказаний у документі, не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положенням Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, так як експортером не надано доказів преференційного походження товару.

Однак, позивач зазначає, що вказаний лист не може бути належним доказом підтвердження преференційного походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100, оскільки декларантом було подано вичерпний перелік документів, який підтверджував і митну вартість товару, і правовідносини з відправником, митне оформлення було успішно проведено. Митним органом не надсилалось ніяких листів чи запитів про надання будь-яких підтверджуючих документів чи повідомлень про надання недостовірних відомостей у поданих документах. Ідентифікаційний номер (VIN-код) ввезеного товару у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах відповідають одне одному. Сертифікат EUR.1 від 27.08.2018 № PL/MF/AN 0170100 у графі №8 «Серійний номер, торгова марка, ідентифікаційний номер, опис товару» містить відомості про торгову марку та VIN-коди ввезених товарів, які кореспондуються у всіх інших товаросупровідних документах та є достатнім підтвердженням того, що товари мають європейське походження, а відповідно, обґрунтована можливість використання сертифікатів EUR.1 як підстава при використанні пільг по сплаті мита.

З огляду на вказане вище, країна походження ввезеного транспортного засобу підтверджена належним чином, митним органом не наведено жодного беззаперечного доказу, який би свідчив про те, що автомобіль марки SKODA, модель - ОСТAVIА, номер кузова - НОМЕР_2 нібито не має походження з країни Європейського Союзу. Саме тому винесені з огляду на це податкові повідомлення-рішення є абсолютно безпідставними, адже при ввезенні на митну територію України транспортного засобу правомірно було застосування пільги за кодом 410. Враховуючи вищенаведене просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.45).

У відзиві на позовну заяву (а.с.49-79) відповідач заперечує позовні вимоги та вказує, що згідно із пунктом 2 частини 2 статті 351 МК України, відповідно до наказу Поліської митниці від 15.06.2021 №151 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи», проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи - громадянки ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару за МД від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961. Вказана перевірка була розпочата у зв`язку з отриманням листа Державної митної служби України від 29.01.2020 №16/16-01/7/1407 щодо отриманої відповіді уповноваженого органу республіки Польщі від 06.12.2019 №2601-ЮА.4331.10.2019 про результати перевірки сертифікатів з перевезення товару, зокрема, сертифікату EUR.1 від 29.11.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Так перевіркою встановлено, що за МД від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961 позивачем ввезено легковий автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника-5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), код номеру двигуна - невизначений, тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів -1968смЗ, потужність 135kW, тип кузова універсал колісна формула - 4*4, колір чорний бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015..., із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом пільги «410». Країна походження товару «EU» - Європейський Союз. Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Підставою для застосування декларантом преференційної ставки ввізного мита на товар став сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 та заявлений до митного оформлення за даною МД (графа 44 МД під кодом « 0954»).

Перевірка походження вживаних транспортних засобів з країн Європейського Союзу (далі - ЄС) здійснюється відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою згідно Закону України від 16.09.2014 №1678-VII (далі - Угода про асоціацію між Україною та ЄС).

Відповідач вказав, що листом уповноваженого органу Республіки Польща від 06.12.2019 №2601-ІОА.4331.10.2019 проінформовано, що митні органи Польщі підтверджують справжність з перевезення товару EUR.1. Однак повідомлено, що товар, зазначений у документі, не відповідає вимогам щодо преференційної торгівлі між Європейським Союзом та Україною, не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положенням Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншої сторони. У підсумку вказано, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 - невірний. У графі 14 «Результати перевірки» надісланої уповноваженим органом Республіки Польща копії сертифіката відмічено, що виконана перевірка довела, що цей сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності. Уповноважений орган Республіки Польща не підтвердив преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 29.11.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Відповідач зауважив, що митний орган під час перевірки сертифікату керується Додатком III, а Доповнення І, в якому міститься зразок та роз`яснення по застосуванню сертифікату з перевезення товару форми EUR.1. на українській мові. При цьому, уповноваженим органом Польщі за результатами проведеної перевірки надіслано копію самих сертифікатів з перевезення товару EUR.1 з відміткою «не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності» у графі 14 сертифіката. Вказана відмітка належним чином засвідчена уповноваженим органом Польщі.

Вважає, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 не підтверджує преференційне походження товару, а тому товару, зазначеному у сертифікатах, не надається статус преференційного походження відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, так як експортер не надав жодних підтверджуючих документів.

Тому, згідно надісланої відповіді уповноважених органів Польщі сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 не може бути підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до товарів, оформлених за МД від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961.

Відповідач зазначив, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Звертає увагу на те, що формальна наявність «сертифікату з перевезення товару EUR.1», за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

Заявлення недостовірних відомостей про характеристики товару (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (компетентний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційного режиму на товар походженням з Європейського Союзу, що ввезені на територію України громадянкою ОСОБА_1 , замість застосування повної ставки мита згідно розділів VII, XI, XV Митного тарифу України, затвердженого Законом України від 19.09.2013 № 584-VII «Про Митний тариф України» та, як наслідок - до несвоєчасного та неповного нарахування та сплати митних платежів, чим порушено вимоги частини 4 та частини 5 статті 280, частини 1 статті 281 кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (зі змінами та доповненнями).

З огляду на вказане, відповідач вважає, що проведена документальна невиїзна перевірка, та як результат прийняті податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що за ЕМД від 29.08.2018 № UA 205100/2018/013961 ОСОБА_1 здійснено митне оформлення товару: «Легковий автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника-5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), код номеру двигуна невизначений, тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів -1968смЗ, потужність 135kW, тип кузова універсал, колісна формула -4*4, колір чорний бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015...» (а.с.24).

Під час митного оформлення до товарів було застосовано преференційний режим вільної торгівлі на підставі сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 (а.с.60зворот-61). Сума наданих пільг зі сплати ввізного мита склала 9321,27 грн, код преференції «410» Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС. У сертифікаті з перевезення EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 експортером зазначено ASANTECH SP.Z O.O, ul. Francuska, 49/46, 03-905 Warsawa-Polska (Польща), а країна походження товару - Європейський Союз.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 06.12.2019 №2601-IOА.4331.10.2019 не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у вказаному сертифікаті (а.с.59-61).

На підставі наказу від 15.06.2021 №151 було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товару: «модель OCTAVIA, ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника-5, призначений для використання по дорогах загального користування (перевезення пасажирів), код номеру двигуна - невизначений, тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів -1968см3, потужність 135kW, тип кузова універсал колісна формула - 4*4, колір чорний бувший у використанні, календарний рік виготовлення 2015…», за МД від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961, тривалістю 2 робочих дні з 23.06.2021.

За результатами перевірки складений акт про результати документальної невиїзної перевірки фізичної особи - громадянки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товару за МД від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961 (а.с.55-58), яким зафіксоване порушення позивачем: частини другої статті 48, частини першої статті 257, частини четвертої та п`ятої статті 280, частини першої статті 281 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, за МД ІМ40ДЕ від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961 на загальну суму 9321,27 грн; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-Vl (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті подачку на додану вартість за МД ІМ40ДЕ від 29.08.2018 №UA205100/2018/013961 на загальну суму 1864,26 грн.

На підставі акту перевірки Волинська митниця прийняла податкові повідомлення-рішення від 15.07.2021 №№0000008, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 9321,27 грн за податковим зобов`язанням та 2330,32 грн за штрафними санкціями, та № 0000009, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезення товарів на суму 1864,26 грн за податковим зобов`язанням та 466,07 грн за штрафними санкціями (а.с.70-73).

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням митниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Таким чином, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення Волинської митниці ДФС від 14.09.2018 №1131/8/03-70-19-04, направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Листом уповноваженого органу Республіки Польща від 06.12.2019 №2601-IOА.4331.10.2019 проінформовано, що митні органи Польщі підтверджують справжність з перевезення товару EUR. 1. Однак повідомлено що товар, вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження згідно з положенням Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, з іншої сторони .Також у відповіді вказано, що декларація про походження товару не підтверджена. У графі 14 «Результати перевірки» надісланої уповноваженим органом Республіки Польща копії сертифіката відмічено, що виконана перевірка довела, що цей сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності. Відтак, уповноваженим органом Республіки Польща не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Проведеною документальною перевіркою, з урахуванням офіційно отриманої відповіді від уповноважених органів країни експортера від 06.12.2019 №2601-IOА.4331.10.2019 про не підтвердження «преференційного походження товарів в рамках Протоколу І», встановлено, що експортер «ASANTECH SP.Z O.O» (Польща) не надав відповідних документів, які підтверджують преференційне походження товару, тому товар, що вказаний у документі ,не відповідає вимогам преференційного походження.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 при застосуванні преференційних (знижених) ставок ввізного мита щодо товару, який імпортується з території ЄС, відповідно до поданого сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100 створені умови щодо несплати митних платежів в повному обсязі та невиконання вимог, установлених Митним кодексом України, Податковим кодексом України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення. (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже ,сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Відповідно до підпункту 54.3.6. пункту 54.3, пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд наголошує на тому, що у даній справі спір між сторонами не виник щодо виду товару, який переміщувався позивачем через митний кордон та підлягав митному контролю, а стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права позивача на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Згідно з частинами 1-3, 6 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 7 цієї статті, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію), а саме розділ IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, зокрема, сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що одним з документів, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 44 Митного кодексу України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Стаття 28 Протоколу І встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, interalia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому, наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Тобто, міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

При цьому, відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

Ураховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України, суд приходить до висновку, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду, від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі № 260/2805/20.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення Волинської митниці ДФС від 14.09.2018 №1131/8/03-70-19-04, направлено запит до уповноваженого органу Республіки Польща щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR. 1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100.

Судом встановлено, що у відповідь на запит митного органу листом уповноваженого органу Республіки Польща від 06.12.2019 № 2601-IOА.4331.10.2019 не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 27.08.2018 №PL/MF/AN 0170100, а також за результатами перевірки преференційного документу про походження, що проводиться митницею відповідно до статей 31 та 32 Доповнення І до Конвенції встановлено, що товар вказаний у документі не відповідає вимогам преференційного походження.

Відтак, виходячи із вищенаведеного у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені названого автомобіля, а висновки акту перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Всі інші аргументи наведені позивачем не спростовують висновків суду, зроблених в даному судовому розгляді, та не потребують дачі відповіді судом на кожне з них.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 15.07.2021 №№0000008, 0000009 прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову, то згідно з вимогами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій