Справа № 340/640/22
Суддя: Сергій ГАРАНЬ
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 травня 2022 року справа № 340/640/22 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 191850,12 грн.

Розпорядження голови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 №2 адміністративну справу № 340/640/22 ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передано Третьому апеляційному адміністративному суду для визначення підсудності справи.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 адміністративну справу № 340/640/22 передано на розгляд Черкаського окружного адміністративного суду.

Дана справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 09.03.2022 та передана шляхом автоматизованого розподілу на розгляд судді Гараню С.М.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Гараня С.М. від 14.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник відповідача просив залишити позов без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення в суд з цим позовом.

Оцінивши доводи заяви про залишення позовної заяви без розгляду, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Так, предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Разом із тим Верховним Судом акцентовано увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

За правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як встановлено з матеріалів справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №340/2321/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 у справі №340/2321/21, відповідач 29.12.2021 здійснив нарахування та виплату позивачу заробітної плати (суддівської винагороди) в сумі 27251,69 грн, та компенсацію втрати частини доходів в сумі 62567,37 грн за період з 06.01.2006 по 08.06.2011.

Тобто, остаточний розрахунок з позивачем проведено 29.12.2021.

При цьому, суд зазначає, що усі перераховані вище виплати мають бути виплачені звільненому працівникові у день звільнення, або не пізніше наступного дня після звільнення.

Отже строк звернення до суду у даному випадку має відраховуватися від дати отримання позивачем останньої суми, належної до виплати після звільнення з 29.12.2021.

При цьому, суд зауважує, що з моменту здійснення з позивачем остаточного розрахунку 29.12.2021, позивачем було дотримано встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк для звернення до суду, оскільки даний позов останнім було подано до Кіровоградського окружного адміністративного суду 26.01.2022.

Отже, строк звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не пропущено.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, тому клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, що передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, що передбачені ст.ст.295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сергій ГАРАНЬ