Справа № 200/7495/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року справа №200/7495/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г. Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21 (головуючий суддя І інстанції Аляб`єв І.Г.), складеного в повному обсязі 30 серпня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в особі голови комісії з припинення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області Макаренко Лариси Вячеславівни, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в особі начальника Рад Наталії Сергіївни про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в особі голови комісії з припинення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області Макаренко Лариси Вячеславівни, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в особі начальника Рад Наталії Сергіївни якому просить:

- визнати протиправним бездіяльність службових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 15.03.2021 про включення до страхового стажу його трудову діяльність за період з серпня 1993 року по травень 2006 року;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.06.2021 №9/83 винесене за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.03.2021 про підтвердження стажу роботи;

- зобов`язати посадових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області включити до розрахунку пенсійного забезпечення трудовий, страховий стаж ОСОБА_1 за період з 09.08.1993 по 04.05.2006;

- зобов`язати посадових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області здійснити перерахунок призначених пенсійних виплат з інвалідності ОСОБА_1 з врахуванням його трудового, страхового стажу за період з 09.08.1993 по 04.05.2006 із дня призначення пенсії по інвалідності;

- зобов`язати посадових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області здійснити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 із врахуванням перерахунку з дня ухвалення рішення судом;

- зобов`язати посадових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії по інвалідності, яка виникла у зв`язку з неправильним підрахунком трудового, страхового стажу, з моменту призначення пенсії (01.03.2020) до місяця погашення заборгованості;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору з Управління пенсійного фонду в м. Краматорську Донецької області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність службових осіб Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 15.03.2021 про включення до страхового стажу його трудову діяльність за період з серпня 1993 року по травень 2006 року. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.06.2021 №9/83 винесене за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.03.2021 про підтвердження стажу роботи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (в.Поштова,5 м.Крамтаорськ, Донецька область, 84302, ) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) період роботи з 09.08.1993 по 04.05.2006 та включити до розрахунку пенсійного забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (в.Поштова,5 м.Крамтаорськ, Донецька область, 84302, ) здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) з зарахуванням його страхового стажу за періоду роботи з 09.08.1993 по 04.05.2006 із дня призначення пенсії по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (в.Поштова,5 м.Крамтаорськ, Донецька область, 84302, ) здійснити нарахування та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) із врахуванням перерахунку з дня ухвалення рішення судом. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (в.Поштова,5 м.Крамтаорськ, Донецька область, 84302, ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії по інвалідності, яка виникла у зв`язку з неправильним підрахунком трудового, страхового стажу, з моменту призначення пенсії 01.03.2020 по теперішній час.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що у спірному рішення стаж позивача не зараховано з 30.08.1994, однак в судовому рішенні неправильно зазначена дата «09.08.1993».

Трудова книжка позивачем до пенсійного органу не надавалась, відтак позивачу не зараховано стаж з 30.08.1994 по 04.05.2006.

При цьому, період з 30.11.1996 по 31.12.2009 правильно не зарахований відповідачем, оскільки правонаступник роботодавця знаходиться на території непідконтрольній українській владі, а період з 01.01.2004 по 04.05.2006 - у зв`язку з тим, що відповідно до п. 1 Порядку не передбачено підтвердження періоду роботи після 01.01.2004.

Вважає, що рішення управління є правомірним.

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Єнакієвським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 07 травня 2014 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

02.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ у м. Краматорську з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058.

06.03.2020 Управління ПФУ у м. Краматорську прийняло рішення № 11 про призначення ОСОБА_1 з 01.03.2020 пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058.

15.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області з заявою про перерахунок пенсії з зарахуванням до страхового стажу роботи період його роботи з 1993 року по 2006 рік./а.с.23/

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.06.2021 №9/83 ухвалено відмовити ОСОБА_1 у підтвердженні періодів служби з 30.08.1994 по 29.11.1996 в органах внутрішніх справ УМВС України у Донецькій області, з 30.11.1996 по 31.12.2003 в органах податкової поліції ДПА в Донецькій області у зв`язку з тим, що правонаступник означеного підприємства знаходиться на території, непідконтрольній українській владі, з 01.01.2004 по 04.05.2006 у зв`язку з тим, що відповідно до п.1 Порядку не передбачено підтвердження періоду роботи після 01.01.2004.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що право позивача має бути відновленим у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та надав відповідні документи.

В трудовій книжки позивача серії НОМЕР_3 від 09.09.1970 містяться відомості про те, що у період з 30.08.1994 по 29.11.1996 в органах внутрішніх справ УМВС України у Донецькій області; з 30.11.1996 по 04.05.2006 позивач проходив службу в органах податкової міліції.

Крім того, довідкою ВО «Ордженікідзевугілля» підтверджено, що позивач з 09.08.1993 по 28.02.1994 працював гірничим майстром на Шахті «Єнакієвська» п/о «Ордженікідзевугілля» та довідкою Приватного малого підприємства «Імпульс» підтверджено, що ОСОБА_1 з 12.03.1994 по 05.08.1994 працював сторожем.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої Міністерством юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція № 58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 09.08.1993 по Колегія 28.02.1994, з 12.03.1994 по 05.08.1994, з 30.08.1994 по 29.11.1996, з 30.11.1996 по 04.05.2006 є підтвердженими та підлягають зарахуванню до страхового стажу роботи позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що спірним рішенням комісії не зараховано стаж служби позивача з 30.08.1994, однак, в рішенні суду першої інстанції помилково зазначена дата «09.08.1993», що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції в частині цього періоду служби.

При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону № 1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст. 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Положеннями ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відмова у зарахуванні певних періодів служби позивача у зв`язку з неможливістю підтвердження цього стажу, оскільки правонаступник ДПА у Донецькій області знаходиться на території, яка непідконтрольна українській владі, є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Інші доводи апеляційної скарги є незмістовним та повністю нівелюються висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21 змінити.

В абзаці другому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21 словосполучення «з серпня 1993 року» змінити на «з 30.08.1994».

В абзацах четвертому, п`ятому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21 дату «09.08.1993» змінити на «30.08.1994».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/7495/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць