Справа № 340/6802/21
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Кропивницький Справа №340/6802/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про:

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143265-52 від 04 листопада 2019 року станом на 31.10.2019 року в сумі 26 539,26 грн видану Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області;

- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143265-52 від 04 листопада 2019 року станом на 13.01.2020 року в сумі 5 508,36 грн видану Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 02.02.1995 р. ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, 21.10.2019 р. проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Представник позивача вказує, що відповідно до вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2012 р. ОСОБА_1 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до 12 років позбавлення волі, 25.04.2019 р. був звільнений умовно-достроково з Вознесенської ВК 72. З часу звільнення і позивач офіційно не працевлаштований, підприємницьку діяльність не здійснював. Представник позивача зазначає, що Головне управління ДФС у Кіровоградській області мало право нараховувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі: акта перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок. Позивач не подавав звітність, Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області чи інший державний орган не проводив перевірку стосовно позивача, не випробовувались та не надавались до відповідача бухгалтерські та інші документи. Представник позивача наголошує на тому, що підставою для відповідальності є саме несплата чи несвоєчасна сплата, а не відображення облікових даних в інформаційній системі органу доходів і зборів.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.44-45). Представник відповідача вказує, що за період перебування на обліку в податкових органах ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок в сумі 26 539,26 грн (2017 рік 8 448 грн, 2018 рік 9 828,72 грн, 1, 2, 3 квартали 2019 року 8 262,54 грн) Станом на 15.11.2021 р. в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 26 539,26 грн. Платником ОСОБА_1 самостійно єдиний внесок до контролюючих органів не сплачувався.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 р. позовну заяву залишено без руху (а.с.29).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.39).

17.11.2021 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.57).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. допущено заміну відповідача (а.с.62-63).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.64).

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.02.1995 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-14).

З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 21.10.2019 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.13-14).

В інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 31.12.2020 р. у розмірі 26 539,26 грн. (а.с.50-53).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 р. №Ф-143265-52, відповідно до якої станом на 31.10.2019 р. борг з єдиного внеску становить 26 539,26 грн (а.с.9, 46). Зазначена вимога направлялася за податковою адресою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), однак поштове відправлення не вручене за закінченням терміну зберігання (а.с.47-49).

Окрім того, начальником ГУ ДПС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 р. №Ф-143265-52 У, відповідно до якої станом на 13.01.2020 р. борг з єдиного внеску становить 5 508,36 грн (а.с.20).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом Закон №2464).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Відповідно до абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу зазначених норм встановлено, що фізична особа-підприємець зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі 22 відсотків бази нарахування єдиного внеску, а у випадку не отримання доходу у розмірі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Суд враховує, що необхідними умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування, є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, задля досягнення зазначеної мети законодавчо встановлений обов`язок зі сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) сформовано правовий висновок відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Верховний Суд зазначив, що інше тлумачення норм Закону №2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому в розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі за текстом Інструкція №449).

Пунктом 1 Розділу VІ Інструкції №449 встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Відповідно до абз.2 п.2 Розділу VІ Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з п.4 Розділу VІ Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Отже, якщо платник єдиного внеску не виконав обов`язку зі своєчасного нарахування та сплати ЄСВ, орган доходів і зборів на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів обчислює суму єдиного внеску, яку зазначає у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом, у період з 28.06.2011 р. по 25.04.2019 р. ОСОБА_1 відбував покарання у Вознесенській ВК 72 УДПтСУ Миколаївської області (а.с.12).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.7 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За своєю правовою природою покарання є засобом процесуального примусу, який забезпечується силою державної влади в межах закону. При цьому під час відбування покарання права та обов`язки засуджених обмежуються як прямо, так і опосередковано.

Суд враховує, що внаслідок змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464, на фізичних осіб-підприємців законодавчо покладено обов`язок зі сплати єдиного внеску у сумі не менше розміру мінімального страхового внеску. При цьому фізичні особи-підприємці, які не здійснювали підприємницьку діяльність та не отримували дохід від такої діяльності мали можливість до 01.01.2017 р. вчинити дії з метою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Оскільки на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. №1774-VIII ОСОБА_1 перебував у місцях позбавлення волі, то не мав можливості особисто вчинити дії з припинення своєї підприємницької діяльності.

Більш того, перебуваючи в ув`язненні позивач не мав об`єктивної можливості здійснювати свою підприємницьку діяльність та отримувати від неї дохід.

Суд також бере до уваги, що розмір доходу, який може одержати особа, яка відбуває покарання в місцях позбавлення волі залежить виключно від роботи, визначної адміністрацією установи та розміру оплати за неї. При цьому відповідно до ст.121 Кримінально-виконавчого кодексу України із заробітку осіб, які відбувають покарання у виправних колоніях, відраховуються витрати на утримання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що особа, яка відбуває покарання в місцях позбавлення волі не має об`єктивної можливості нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок, а тому така особа не може розцінюватися як платник ЄСВ в розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, незалежно від факту реєстрації фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017 р. по 25.04.2019 р.

Натомість, судом встановлено, що за період з травня 2019 р. по жовтень 2019 року ОСОБА_1 не перебував у місцях позбавлення волі та не був працевлаштований, а тому повинен сплачувати єдиний соціальний внесок за вказаний період.

Зважаючи на п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. №2629-VIII установлено з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату 4173 гривні.

Таким чином, сума мінімального страхового внеску у 2019 році становила 918,06 грн. (4 173,00 грн. х 22%).

Отже, розмір єдиного соціального внеску за період з травня 2019 р. по жовтень 2019 року, що підлягав сплаті ОСОБА_1 становить 5 508,36 грн (918,06 грн х 6).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143265-52 від 04 листопада 2019 року підлягає визнанню протиправною та скасуванню в частині боргу (недоїмки) у сумі 21 030,90 грн, а позовну вимогу в цій частині належить задовольнити.

Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 р. №Ф-143265-52 У, відповідно до якої станом на 13.01.2020 р. борг з єдиного внеску становить 5 508,36 грн, суд зазначає, що вона винесена 04.11.2019 р. та містить інформацію про недоїмку станом на майбутнє, тобто на 13.01.2020 р. Більш того, відповідачем не обґрунтовано якого періоду стосується така недоїмка, оскільки вимогою з аналогічними реквізитами, однак станом на 31.10.2019 р. охоплено увесь період з 01.01.2017 р. по 31.10.2019 р.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) 04.11.2019 р. №Ф-143265-52 У підлягає визнанню протиправною та скасуанню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 32 047,62 грн, з яких задоволено 26 539,26 грн, що становить 82,81%.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (а.с.1), а тому суд стягує на користь позивача документально підтверджені судові витрати (судовий збір) пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 751,91 грн (908,00 грн х 82,81%) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 листопада 2019 року №Ф-143265-52 про сплату боргу (недоїмки) на суму 26 539,26 грн, в частині боргу (недоїмки) в розмірі 21 030,90 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 листопада 2019 року №Ф-143265-52 У про сплату боргу (недоїмки) на суму 5 508,36 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 751,91 грн (сімсот п`ятдесят одна грн 91 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 18 травня 2022 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт