Справа № 420/5088/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5088/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83;

скасувати п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо накладення на капітан-лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана»;

скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо притягнення капітан-лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень);

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити стягнуті з ОСОБА_1 кошти у розмірі 5473,06 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три гривні 06 копійок);

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити стягнуті з ОСОБА_1 кошти у розмірі 1600, 51 (одна тисяча шістсот гривень 51 копійка).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що акт службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 21.12.2021 було прийнято в порушення вимог статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Та як наслідок прийнятий на підставі нього наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 позивач також вважає протиправним та просить скасувати, а стягнуті з позивача кошти повернути.

Ухвалою суду від 31.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом, па посаді дивізіонного зв`язківця - дивізіонного спеціаліста з PTC військової частини НОМЕР_1 .

На даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2021 № 211 було призначено службове розслідування по факту нестачі майна колишнього поста СІЗ, яке мало бути завершено 20.04.2020.

В подальшому було складено акт службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 21.12.2021 в якому зазначено, що відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), затвердженого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 та керуючись статтею 8, Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб. за шкоду завдану державі" №160-IX вiд 03.10.2019 року, наказу командира військової частини НОМЕР_3 05.04.2021 року №211 з адміністративно-господарчої діяльності "Про призначення службового розслідування по факту нестачі майна колишнього поста СІЗ " старшим лейтенантом ОСОБА_2 командиром військової частини НОМЕР_1 -н, було проведене службове розслідування, з метою уточнення причин та умов, що сприяли факту відсутності "майна колишнього поста СІЗ".

Службовим розслідуванням встановлено, що в ході службового розслідування встановлено, що під час здійснення прийому технiки колишнього посту СІЗ в односторонньому порядку, старшиною команди вiйськової частини НОМЕР_4 - ОСОБА_3 15.01.2021 виявлено нестачу техніки зв`язку та РТС, а саме: радіостанція "Корал-10", зав. №500112,1996 року виготовлення; радіостанція "Корал-10", зав. №500113,1996 року виготовлення; прожектор МНСП-250М-1, зав. №07006, 1975 року виготовлення; радіолокацiйний вимірювальний прилад РИП-3, зав. № 404016, 1979 року виготовлення; радіолокаційна станція РЛС "МР-244.1", зав. №0877.01, 1993 року виготовлення; гучномовний зв`язок ГМЗ "Рябіна", зав. №C-207, 1991 року виготовлення.

У висновку акту службового розслідування від 21.12.2021р. вказано, що службовим розслідуванням не встановлено осіб, які безпосередньо здійснили крадіжку майна зв`язку та РТС у військовій частині НОМЕР_1 . Винекненню нестачі майна зв`язку колишнього посту СІЗ військової частини НОМЕР_1 сприяло порушення вимог пунктів 72, 73 Положення про корабельну службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.11.2003 № 415, пункту 1 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 № 440 дивізіонним зв`язківцем - дивізіонним спеціалістом з РТС військової частини НОМЕР_1 штабу військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенантом ОСОБА_4 .

Інвентаризаційною комісією призначеною наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 455 вiд 05.10.2020 року у складі начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта В.МОСКАЛЬЦОВА, дивізіонного штурмана штабу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 , дивiзiонного спеціаліста-начальника служби РХБЗ та ЕБ штабу військової частини НОМЕР_1 майстер-старшини М.ЗАЙЦЯ, порушено вимоги пункту 10.3.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 № 300 під час проведення інвентаризації.

Актом службового розслідування винесено пропозиції за порушення вимог пунктів 72, 73 Положення про корабельну службу У Військово-Морських Силах Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.11.2003 № 415, пункту 1 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 № 440, у вiйськовій частині НОМЕР_1 покарати у дисциплінарному порядку та накласти на дивiзiонного зв`язкiвця - дивізіонного спеціаліста з РТС військової частини НОМЕР_5 частини НОМЕР_6 капітан-лейтенанту ОСОБА_6 , дисциплінарне стягнення: догану.

Вiдповідно до статті 3 пункту 1 та пункту 2 розділу I, та статті 5 пункту 1 розділу ІІ Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" 160-IX вiд 23.05.2021 року дивізіонного зв`язкiвця - дивізіонного спеціаліста з PTC військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенанта ОСОБА_7 , притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності та стягнути з нього на користь держави 37215грн.

На підставі вищевикладеного акту, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 24.12 2021 № 83 «Про результати службового розслідування».

Пунктом 2 наказу № 83 за порушення пп.72,73 Положення про корабельну службу у Військово-Морських Силах Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.11.2003 № 415, пункту І розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 17.08.2017 №440 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Пунктом 3 наказу № 83 ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять) грн.

Позивач вважає, що дії командира військової частини НОМЕР_1 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 № 83 є протиправним та повинен бути скасований.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Порядок накладення та реалізації стягнень визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 551-XIV.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

За правилами ст. 4. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень ст.ст. 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XІV (надалі - Статут).

Згідно з вимогам статті 127 Статуту, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 року №1075-XIV (надалі - Закон №1075-XIV).

Згідно статті 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Стаття 3 Закону №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно статті 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

На час проведення службового розслідування та видання наказу за його результатами, підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначало Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної ради №243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі - Положення).

Так, відповідно до п.1 Положення, за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна. (п.2 Положення).

Згідно з п.4, 5 Положення, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Відповідно до п.13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (п.14 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 було затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, який був чинним на момент заподіяння шкоди відповідачем.

Відповідно до п.17 Порядку, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння Положення шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обгрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди (п.21 Положення).

Згідно з п.23 Положення, командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Відповідно до п.24 Положення утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Якщо з грошового забезпечення (заробітку) провадяться інші передбачені законом утримання, то загальний розмір усіх утримань не може перевищувати 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Порядок і черговість стягнення в цих випадках визначаються відповідно до чинного законодавства.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX від 03.10.2019 року (далі - Закон №160-ІХ), визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно статті 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Статтею 7 Закону №160-ІХ встановлено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Закону №160-ІХ, Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Згідно статті 10 Закону №160-ІХ, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами 3, 4 та 5 цієї статті та частиною 1 статті 12 цього Закону.

Статтею 13 Закону №160-ІХ визначено, що стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що актом службового розслідування встановлено, що втрачене майно не було закріплено за жодним військовослужбовцем в тому числі і за позивачем.

Крім того, в рамках проведення службового розслідування було вказано про те, що втрачене майно за позивачем закріплено не було та позивачем здiйснювалась усна доповідь командиру дивізіону про зберігання майна з порушенням нормативно правових актів, що підтверджується додатком 14 до акту проведення службового розслідування.

Крім того, в своїх поясненнях в рамках проведення службового розслідування військовослужбовці а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вказали, що під час проведення інвентаризації майна служби зв`язку та РТС сЇ частини НОМЕР_6 станом на 01.01.2021 втрат та нестач майна служби зв`язку та РТС не виявлено

Відповідно до установчих документів втраченого майна, а саме паспорту судової світлосигнальної серії МСНП-250-1, формуляру судової апаратури гучномовного зв`язку і трансляції «Рябіна», формуляру радіостанції «Коралл-10», зав. № 500113, формуляру радіостанції «Коралл-10», зав. № 500112 вказані матеріальні цінності за ОСОБА_1 не рахувались та не були закріплені, як за матеріально відповідальною особою.

З огляду на викладене службовим розслідуванням у військовій частині НОМЕР_6 належним чином не доведено вини ОСОБА_1 у втраті військового майна.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним скасувати п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо накладення на капітан-лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана» та скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо притягнення капітан-лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень), оскільки вказаний наказ лише в зазначених пунктах порушує охоронювані законом права позивача.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаного наказу №83 від 24.12.2021 з ОСОБА_1 стягнуто кошти у розмірі 5473,06 грн відповідно до довідки від 14.12.2022 № 475/13-168 та 1600,51 відповідно до довідки від 16.02.2022 № 243.

Оскільки судом визнано протиправним та скасовано п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо притягнення капітан-лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень), стягнення матеріальних коштів з позивача відбулося безпідставно, а тому позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити стягнуті з ОСОБА_1 кошти у розмірі 5473,06 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три гривні 06 копійок) та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити стягнуті з ОСОБА_1 кошти у розмірі 1600, 51 (одна тисяча шістсот гривень 51 копійка) підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо накладення на капітан-лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана».

Визнати протиправним та скасувати п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2021 №83 щодо притягнення капітан-лейтенанта ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 37215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять гривень).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) виплатити стягнуті з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) кошти у розмірі 5473,06 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три гривні 06 копійок).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) виплатити стягнуті з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) кошти у розмірі 1600,51 (одна тисяча шістсот гривень 51 копійка).

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.
Суддя К.С. Єфіменко