Справа № 200/18252/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року Справа№200/18252/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про: визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.05.2021 року вона звернулась до Торецького сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду із заявою анкетою про автоматичне призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 06.06.2021 року позивачу призначено пенсію за віком, однак при розрахунку стажу до її страхового стажу не були зараховані періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки в трудовій книжці є виправлення та неточні записи.

Позивач наголошує, що 20.07.2021 року вона звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просила допризначити пенсію та надала додаткові документи, а саме: сканкопії наказу від 01.02.1993 року № 1 Акціонерного товариства «Магнолія» про прийняття на роботу з 01.02.1993 року ОСОБА_1 , наказу від 21.04.1995 року № 1 Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» про перетворення підприємства, наказу від 30.11.1996 року № 25 про звільнення ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що враховуючи екстериторіальний принцип заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, та яким було прийнято рішення № 30 від 26.07.2021 року про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що долучені до заяви документи не завірені. Позивач вважає, що відповідачі протиправно не зарахували до її страхового стажу періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки її трудова книжка містить усі необхідні записи, а виявлені неточності не можуть вважатися достатньою підставою для не зарахування спірних періодів, тому що відповідні записи робила не вона, а уповноважена особа. Позивач наголошує, що положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, позивач зазначає, що відповідач 1 протиправно не врахував надані додаткові документи, які були належним чином оформлені та підтверджували, що позивач працював у спірні періоди. З огляду на зазначене позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 1 не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав до суду відзив, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Зазначає, що позивач 20.07.2021 року звернулась із заявою про проведення перерахунку пенсії, у зв`язку з допризначенням відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за результатами розгляду заяви позивача 26.07.2021 року було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії. Відповідач вказує, що позивач до заяви додала не завірені копії документів для допризначення стажу за період роботи з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року. Копії наказів містили відбиток печатки з відсутнім кодом ЄДРПОУ та зазначенням населеного пункту, що знаходяться на території, де органі державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідач наголошує, що документи надані позивачем, видані організацією, яка знаходиться на непідконтрольній території, тому неможливо дані довідки враховувати для призначення (перерахунку) пенсії. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що спірне рішення про відмову в перерахунку пенсії є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства України, а вимоги позивача є такими, які не підлягають задоволенню.

Відповідач 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_1 , звернулась 20.07.2021 року із заявою про допризначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 30 від 26.07.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії за віком.

Відповідач наголошує, що періоди роботи позивача з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки наявна у матеріалах пенсійної справи трудова книжка позивача містять виправлення та неточні записи, печатка не містить ідентифікаційного коду.

Крім того, відповідач вважає, що вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відноситься до виключної компетенції Пенсійного фонду України та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади та втручатися в делеговані повноваження Пенсійного фонду України.

Відповідач вважає, що рішення № 30 від 26.07.2021 року про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є правомірним і обґрунтованим.

З огляду на вказані обставини відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року залишено без задоволення заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про залучення другого відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року залишено без задоволення заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-7).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Донецька до м. Торецьку Донецька область, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 27.05.2021 року № 1421- (а.с. 8).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із анкетою застрахованої особи для внесення даних в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування для автоматичного призначення пенсії, відповідно до якої просила призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 16).

Згідно протоколу встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 06.06.2021 року у розмірі 8933,99 грн. (а.с. 25).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2021 року № 0500-1502-8/110927 повідомило позивача, що у зв`язку з порушенням п. 2.4 ч. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховані періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки у трудовій книжці є виправлення та неточні записи (а.с. 9).

20.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до якої просила додатково зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року (а.с. 16).

До заяви позивачем були надані скановані копії наказу Акціонерного підприємства «Магнолія» від 01.02.1993 року № 1 «Про прийняття на роботу», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 21.04.1995 року № 1 «Про перетворення підприємства», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 30.11.1996 року № 25 «Про звільнення» (а.с. 21-23).

26.07.2021 року за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії від 20.07.2021 року та прийнято рішення про результати розгляду заяви ОСОБА_1 № 30 (а.с. 63).

Зі змісту рішення вбачається, що пенсійним органом було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії та у зарахуванні періодів роботи з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року до страхового стажу, оскільки до заяви долучені не завірені копії документів, та копії наказів містять відбиток печатки з відсутнім кодом ЄДРПОУ та зазначенням населеним пунктом, що знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивач не погодившись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 30, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058 (чинного на момент призначення пенсії), передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1058 особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону № 1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 встановлено, що позивач у 15.08.1979 року прийнята на роботу в Дніпровський Дім торгівлі на посаду старшого продавця; 13.02.1980 року звільнений у зв`язку з переведенням; 01.02.1993 року прийнята до Акціонерного товариства «Магнолія» на посаду директора; 21.04.1995 року Арендне підприємство «Магнолія» перетворено в Акціонерне товариство відкритого типу «Магнолія»; 30.11.1996 року звільнена за власним бажанням (а.с. 10-15).

Матеріалами справи підтвердженого, що при розгляді анкети позивача для автоматичного призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 15.08.1979 року по 13.02.19880 року та з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, оскільки у трудовій книжці є виправлення та неточні записи.

Проте, суд вважає, вказані доводи відповідача 2 протиправними з наступних підстав.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція № 58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412, не застосовується.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п. 2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами з п. 2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 Про трудові книжки працівників, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Крім цього, потрібно враховувати, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Отже, повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано.

Аналізуючи чинні нормативно правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Суд не вбачає необхідності підтвердження наявного трудового стажу поданням додаткових доказів, оскільки надані позивачем трудові книжки містять усі необхідні записи.

Крім того, відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Вочевидь зрозумілим є те, що ненадання довідок або відомостей про підтвердження свого стажу роботи, окрім трудової книжки, не залежить від волі позивача.

В даному випадку, неможливість подання документів і, як наслідок, не підтвердження додатковими документами стажу позивача призводить до порушення принципу рівності особи перед законом.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до стажу роботи позивача періодів роботи згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 року є протиправними.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач скористалась своїм правом звернутися до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії та надала додаткові документи, а саме: скановані копії наказу Акціонерного підприємства «Магнолія» від 01.02.1993 року № 1 «Про прийняття на роботу», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 21.04.1995 року № 1 «Про перетворення підприємства», наказу Акціонерного товариства відкритого типу «Магнолія» від 30.11.1996 року № 25 «Про звільнення» (а.с. 21-23).

Так, враховуючи екстериторіальний принцип Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянуло вищезазначену заяву позивача та додаткові документи, однак рішенням від 26.07.2021 року № 30 відмовило в перерахунку страхового стажу позивача, оскільки надані накази містять відбиток печатки з відсутнім кодом ЄДРПОУ та зазначеним населеним пунктом, що знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З цього приводу суд наголошує, що стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами».

Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеженняправ громадян.

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Фактично склалася ситуація, за якої позивач змушений нести відповідальність, у зв`язку з неможливістю відповідачем перевірити інформацію вказану у спірній довідці.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач 2 при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії від 20.07.2021 року протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Таким чином, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 30 від 26.07.2021 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Однак, суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах Пономарьов проти України, Рябих проти Росії, Нєлюбін проти Росії), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Серявін та інші проти України зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року є належним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про стягнення з відповідачів судового збору в розмірі 908 грн. пропорційно задоволеним вимогам, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в сумі 605,32 грн., а з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в сумі 302,68 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року, скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи з 15.08.1979 рок по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26.07.2021 року № 0 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) переглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії від 31.05.2021 року та здійснити перерахунок пенсії з моменту призначення з 06.06.2021 року, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 15.08.1979 року по 13.02.1980 року, з 01.02.1993 року по 30.11.1996 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривні 32 копійки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 302 (триста дві) гривні 68 копійок.

Повний текст рішення буде складено та підписано 27 травня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська