Справа № 440/1799/21
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1799/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, а саме просить стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 роки у розмірі 11790,00 грн, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди повернуто позивачеві.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 скасовано; справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

2.08.2021 дана справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 9.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження в цій адміністративній справі; постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області позовну заяву не визнав, у задоволенні позову просив відмовити вказуючи на правомірність своїх дій з посиланням на обґрунтованість виплати спірної допомоги у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відзиві на позов Державна казначейська служба України позовну заяву не визнала, у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів наявного у нього права на відшкодування завданої шкоди, а неправомірність дій Центру рішенням суду не встановлено.

У відповіді на відзив позивач підтримав вимоги позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Центром у 2018, 2019 роках проводилась виплата позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, зокрема: у 2018 році - 1265,00 грн, у 2019 році - 1295,00 грн.

Посилаючись на необхідність виплати такої допомоги у розмірі, кратному п`яти мінімальним пенсіям за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

01.01.1999 набрав чинності Закон №367-ХІV, яким статтю 12 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Так, пункт 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 вказує на те, що окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, відповідне положення втратило чинність з 27.02.2020.

Як наслідок, на момент виплати позивачу у 2018, 2019 роках грошової допомоги до 5 травня відповідні положення були чинними, а тому підлягали застосуванню відповідачем. Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

Позивач не заперечує, що виплата грошової допомоги до 5 травня у 2018, 2019 роках йому проведена у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, оскільки рішення Конституційного Суду України не мають ретроспективної дії у часі, підстави для застосування до спірних відносин щодо виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 роки Рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 - відсутні.

Як підсумок, виплативши позивачу у 2018, 2019 роках допомогу до 5 травня у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, оскільки згідно приписів Бюджетного кодексу України саме на Кабінет Міністрів України у цей період було покладено визначення порядку та розміру зазначеної разової грошової допомоги.

Подібна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 (справа №727/8793/16-а), від 08.05.2018 (справа №320/6722/17), від 12.09.2018 (справа №367/8341/17), від 22.11.2018 (справа №130/1392/17), від 20.12.2018 (справа №332/1735/16-а), від 31.10.2019 (справа №331/3266/16-а).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди №6 від 27.0.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, та коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, обов`язок доказування спричиненої матеріальної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодування такої шкоди.

При цьому, як зазначається позивачем у позовні заяві, матеріальна шкода полягає у тому, що йому не була виплачена належна допомога. Інших даних про наявність матеріальної шкоди позовна заява не містить.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому шкоди, надати належні докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат.

Враховуючи те, що позивачу у 2018, 2019 роках Центром виплачено допомогу до 5 травня у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем матеріальної шкоди.

Отже, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Докази понесення учасниками справи судових витрат відсутні, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів складення повного судового рішення.

Суддя К.І. Клочко