Справа № 755/2521/22
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/2521/22
Провадження №: 6-а/755/4/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача та визнання належного відповідача у справі №2а-224/1-2010р. за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання перерахувати пенсію, -

у с т а н о в и в:

14.02.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача та визнання належного відповідача, у якій заявниця просить замінити у справі №2а-224/1-2010р. первісного позивача ОСОБА_2 на ОСОБА_1 та замість первісного відповідача залучити Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві.

Вимоги заяви мотивовано тим, що керуючись ст.ст. 52, 236 КАС України позивачка просить замінити у справі №2а-224/1-2010р. первісного позивача його правонаступником, оскільки брат заявниці ОСОБА_2 загинув і вона є його спадкоємцем. Керуючись ст. 52 КАС України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» заявниця просить визнати первісним відповідачем по справі №2а-224/1-2010р. юридичну особу, яка згідно внесених змін в законодавство, безпосередньо повинна виконати рішення суду у цій справі, Це - Державна казначейська служба України, оскільки згідно вище вказаної норми закону, стягувач коштів за рішенням суду з державного органу, повинен звертатись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 та додатки до неї, дослідивши зміст постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2010 року у справі №2-а-224/1-2010р. дійшов висновку про те, що заява про заміну сторони стягувача та визнання належного відповідача підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року у справі №2-а-224/1-2010р. задоволено позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва:

- визнано діяння (дії та бездіяльність) Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва по призначенню, нарахуванню, а також відмови у здійсненні призначення ОСОБА_2 пенсії як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 18.04.2006 року, а також відмови в здійсненні перерахунку пенсії протиправними;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва встановити ОСОБА_2 , як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка визначається після виникнення права на державну пенсію, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, зробити перерахунок та виплату пенсії з 18.04.2006 року, з урахуванням проведених позивачеві за цей період виплат.

За змістом копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори №1938/02-14 від 01.07.2016 року, в провадженні 14-ї Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №439/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 14-та Київська державна нотаріальна контора повідомляє, що станом на 01.07.2016 року, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 .

За змістом положень ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Ухвалу суду за результатами вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що спірні правовідносини в частині заміни стягувача допускають правонаступництво.

Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Як зазначалося вище, згідно із статтею 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Положеннями частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця.

У контексті наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, відповідно до якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

До того ж цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 813/673/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також, що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Крім того, у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, пункт 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, пункт 19; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, пункт 43).

У пункті 48 цього рішення Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. І далі, у пункті 54 суд звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти Україн»" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v.Ukraine), №1811/06).

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Отже виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, тлумачити статтю 379 КАС України слід з дотриманням Конвенції та забезпеченням ефективності захисту порушених прав, як норму, яка надає суду можливість контролювати виконання судових рішень, усувати перешкоди та сприяти виконанню. При цьому відсутність виконавчого провадження на час звернення із заявою про заміну сторони не є матеріально-правовою перешкодою для заміни сторони правонаступником, і не суперечить загальній меті адміністративного судочинства.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 2-а-3494/11).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні по справі №2-а-224/2010р. з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Поряд із цим відсутні будь-які правові підстави для заміни відповідача Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва на Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві, і в цій частині заяви ОСОБА_1 суд відмовляє у її задоволенні, з огляду на те, що Головне управління державної казначейської служби України в м. Києві не є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, відтак заміна сторони відповідача або заміна сторони виконавчого провадження - боржника (заміна боржника у виконавчому листі) у відповідності до положень ст.ст. 52, 379 КАС України є неможливою і норми вказаних статей КАС України до спірних правовідносин не застосовуються.

Право визначення відповідача до якого заявлено позовні вимоги належить позивачу і його заміна у відповідності до положень ст. 48 КАС України можлива лише до ухвалення у справі рішення, а у даній справі наявна постанова суду за результатами розгляду позову ОСОБА_2 .

Посилання заявниці на положення ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у даному випадку є безпідставними, оскільки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, не є безпосереднім боржником, а є тим органом який здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 48, 52, 248, 294, 295, 297, 379 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача та визнання належного відповідача у справі №2а-224/1-2010р. за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання перерахувати пенсію - задовольнити частково.

Замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в справі №2-а-224/1-2010р. за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії та зобов`язання перерахувати пенсію, його правонаступником - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 25.05.2022 року.

Суддя -