Справа № 480/211/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2022 року Справа № 480/211/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, -
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області і просить визнати протиправним та скасувати наказ № 526 о/с від 29 листопада 2021 року Головного управління Національної поліції в Сумській області в частині відсторонення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 - начальника сектору превенції відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області; стягнути за рахунок державних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту відсторонення з 29 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку.
Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм діючого законодавства. Так, як зазначає позивач, 23.11.2021 керівництво відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому позивач проходив службу, оголосило попередження про можливе його відсторонення від виконання службових обов`язків в разі нездійснення вакцинації. Позивач 24.11.2021 надав письмову згоду про проведення вакцинації до 27.11.2021. Разом із тим, позивач 26.11.2021 написав рапорт про утримання від вакцинації у зв`язку із тим, що вакцина, яка використовувалася в Україні не пройшла повний цикл випробування на виявлення побічних ефектів. Позивач зазначив, що він не заперечував проти проведення вакцинації, повідомив керівництво про можливість переведення його на дистанційну роботу до моменту вакцинації або забезпечити ПЛР тестами за рахунок роботодавця, але відповідач прийняв наказ про відсторонення взагалі позивача від роботи та не виплачує грошове забезпечення.
Відповідач у відзиві на позов вимоги не визнає, проти позову заперечує, зазначає, що відсторонення відбулося у відповідності до чинного законодавства, підстави для задоволенні позовних вимог відсутні. Зазначає, що позивач був повідомлений про відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Позивач письмово повідомив про те, що згоден вакцинуватися до 27.11.2021. Разом із тим, в подальшому надав рапорт про те, що він тимчасово утримується від проходження вакцинування. У зв`язку із відсутністю доказів вакцинування позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, відмовлено у залученні до участі у справі в якості 3-ї особи Первинну професійну спілку "Правозахисників країни". Також судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи із викликом сторін, витребувано судом додаткові докази у відповідача.
Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши зміст заяв по суті спору учасників справи, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, зазначає наступне.
Матеріалами справи, а саме актом від 08.11.2021 підтверджується, що в телефонному режимі позивача було ознайомлено із вимогами щодо захисту населення від інфекційних хвороб та про можливе відсторонення від виконання службових обов`язків в разі відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. В акті від 08.11.2021 зазначено, що позивачу було запропоновано вакцинування від COVID в найкоротші терміни, на що ОСОБА_1 повідомив, що перебуває на лікарняному, а саме на самоізоляції, після виходу з лікарняного має намір вакцинуватися.
23.11.2021 позивачем було підписано відповідне попередження про ознайомлення з вимогами законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб та про можливе відсторонення від виконання службових обов`язків у разі недотримання вимог законодавства з 24.11.2021 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення. Відповідно до зазначеного попередження позивач надав згоду на вакцинування.
29.11.2021 складено відповідний акт про відмову ознайомлення з вимогами законодавства щодо захисту населення від інфекційних хвороб та про можливе відсторонення від виконання службових обов`язків. Зазначено, що всі обставини щодо проведення щеплення позивач виклав в письмових поясненнях, викладених у рапорті від 26.11.2021. Акт підписано ОСОБА_1 із відміткою, що роботи щеплення позивач не відмовляється.
Відповідно до рапорту від 26.11.2021 позивач повідомив керівництво ГУНП в Сумській області про забезпечення позивача безкоштовного проходження ПЛР - тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування перевести на дистанційний режим роботи чи оплатити час простою не з вини працівника, в т.ч. на період оголошення карантину, встановленого КМУ згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України.
29.11.2021 відповідачем видано наказ №526 о/с «По особовому складу» відповідно до якого позивача було відсторонено від виконання службових обов`язків з 29.11.2021 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення.
Не погоджуючись із наказом про відсторонення від службових обов`язків, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.
В даному випадку, відповідно до спірного наказу, прийнятий такий наказ був відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 10 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженням наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 та ст. 46 Кодексу законів про працю України.
Разом із тим, слід зазначити, що відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) визначено ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України.
Поліцейський, який є керівником органу (підрозділу) поліції, відстороняється від виконання службових обов`язків у разі прийняття відповідною місцевою радою резолюції недовіри згідно з положеннями статті 87 цього Закону.
Поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.
Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою.
За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.
Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов`язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою.
У разі якщо поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), звільнено зі служби в поліції до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою, він вважається таким, що був відсторонений від виконання службових обов`язків за посадою до дня звільнення зі служби в поліції. Протягом періоду, коли поліцейського відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), призначення такої особи на будь-яку іншу посаду заборонено.
Якщо поліцейського відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), його можуть допустити до виконання службових обов`язків за займаною посадою або призначити на іншу посаду лише після скасування підстави відсторонення та видання відповідного наказу.
На період відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак і табельна вогнепальна зброя. Службове посвідчення та спеціальний нагрудний знак поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються в його безпосереднього керівника. Табельна вогнепальна зброя поліцейського, відстороненого від виконання службових обов`язків (посади), зберігається в черговій частині органу (закладу, установи), де проходить службу поліцейський.
Слід зазначити, що ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», яка зазначена підставою для винесення спірного наказу, передбачено правове регулювання служби в поліції, зокрема, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Стаття 46 КЗпП України, яка також зазначена підставою для винесення спірного наказу, не регулює питання проходження служби поліцейського. Так, згідно ст. 46 КЗпП України передбачено відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до ст.10 Закону України "Про Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, серед яких зокрема передбачено: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.
Згідно ч.1,2 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Саме до компетенції Міністерства охорони здоров`я України входять повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує Міністерство охорони здоров`я України самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153, відповідно до ст.10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", п.8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №267, та з метою забезпечення епідемічного благополуччя населення України, попередження інфекцій, керованих засобами специфічної профілактики, затверджено "Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" .
Станом на день постановлення оспорюваного наказу відповідача до вказаного переліку увійшли працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначено, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Отже, фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено вище, ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено право виключено у порядку, встановленому законом, а не підзаконними актами, відсторонювати працівників від виконання робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень.
Положення п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
В даному випадку, матеріали справи не містять в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи.
Порядок внесення посадовими особами державної санітарно-епідеміологічної служби України подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності згідно з Законом 4004, а також форма подання та терміни відсторонення встановлені Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.1995 р. № 66, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 серпня 1995 року за № 270/806 (далі Інструкція 66).
Пунктом 2.3 Інструкції 66 встановлено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.
Відповідно до 2.2 Інструкції 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.
Пунктом 2.5 Інструкції 66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання.
Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додаток 1 до Інструкції 66.
Згідно з пунктом 2.7 Інструкції 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, посадові особи державної санітарно-епідеміологічної служби зобов`язані вносити подання про усунення працівників від роботи у визначений законодавством спосіб.
Відповідно до вказаного, за відсутності в роботодавця належним чином оформленого подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби, відсторонення ним від роботи працівника, який відмовляється або ухиляється від профілактичних щеплень, вбачається неправомірним.
Крім того, за змістом п.п.1,2 п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції станом на 09.11.2021 року) передбачено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153, відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.
В даному випадку, правове регулювання процедури та підстави відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків передбачено Закону України «Про Національну поліцію», і, як зазначено вище, ст. 70 зазначеного Закону, не передбачає право відсторонення поліцейського від службових обов`язків у зв`язку із відсутністю щеплення проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Суд, з врахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі зі спору про поновлення на службі (рішення в ЄДРСР № 42946756), зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Саме Законом України «Про Національну поліція», норми якого є спеціальними, визначено підстави та порядок відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків.
Крім того, пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 також не передбачає повноважень для відсторонення поліцейського у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію». В іншому випадку, з метою правової визначеності та враховуючи принцип належного урядування, Кабінет Міністрів України у вказаній постанові мав би зазначити про це.
Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України від 04.09.2019 року № 6-р(II)/2019).
Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції України, включено до розділу ІІ Конституції України і належить до основних прав і свобод людини та громадянина. За статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією. Зокрема, пунктом 1 статті 92 Конституції України встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.
У п.3.2. рішення від 28.08.2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", положень частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" Конституційний Суд України наголосив, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 4, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України; обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Конституційний Суд України констатував, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать постанова Кабінету Міністрів України і наказ Міністерства охорони здоров`я.
Згідно ст.76 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Відповідно до п.2 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.
Враховуючи зазначене, суд при розгляді даної справи застосовує до спірних правовідносин положення статей 43, 64, 92 Конституції України, а також Закону України «Про Національну поліцію», з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які безпосередньо передбачають право відсторонювати від роботи поліцейського, що не має доказів вакцинації проти COVID-19.
Крім того, у резолюції парламенської асамблеї Ради Європи від 27.01.2021 року "Вакцини проти COVID-19: етичні, правові і практичні питання", а саме положеннями її пунктів 7.3.1, 7.3.2, 7.5.2 передбачено забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншому тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі, а також гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію; використовувати свідоцтва про вакцинацію виключно за призначенням для моніторингу ефективності вакцини, потенціальних побічних ефектів та небажаних явищ.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування спірного наказу відповідача є обґрунтованими та підлягають до задоволення судом.
При розгляді даної справи судом також враховується, що ГУНП в Сумській області було видано наказ №66о/с від 28.02.2022, яким на період воєнного стану в Україні позивача допущено з 25.02.2022 до виконання службових обов`язків. На даний час позивач проводжує проходження служби, отримує грошове забезпечення з 25.02.2022.
В даному випадку, позивач має право на грошове забезпечення виключно за період з дня винесення спірного наказу по день допуску до виконання службових обов`язків 25.02.2022, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення з 29 листопада 2021 року по день фактичного розрахунку задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку,- задовольнити частково.
Скасувати наказ № 526 о/с від 29 листопада 2021 року Головного управління Національної поліції в Сумській області в частині відсторонення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 - начальника сектору превенції відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета