Справа № 340/10037/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/10037/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (також відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка (через свого представника адвоката Попович С.М.) звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії як державному службовцю відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 07.02.1984 до 09.11.1988 на посадах інженера з побуту та відповідального секретаря по боротьбі з пияцтвом Бобринецького райвиконкому до стажу державної служби;

- зобов`язати відповідача призначити з 09.06.2021 пенсію як державному службовцю відповідно до Закону України "Про державну службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що періоди роботи позивачки на вищевказаних посадах в Бобринецькому райвиконкомі зараховуються до стажу державної служби, а тому відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби та призначення пенсії державного службовця згідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є протиправною.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки посади інженера зі збуту та відповідального секретаря по боротьбі з пияцтвом не відносяться до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Таким чином, право на переведення з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу" від 01.12.2015 № 889-VІІІ у позивача відсутнє (а.с.43).

Дослідивши наявні в справі документи, суд зазначає наступне.

Позивачка з 25.06.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV).

09.06.2021 до відділу обслуговування громадян №3 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головному управлінні позивачкою було подано заяву про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної за нормами Закону №1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу" (надалі також Закон №889-VІІІ), який набрав чинності з 01.05.2016, за результатами розгляду якої позивачці відмовлено (рішення від 10.06.2021 №26) з підстав відсутності у неї 20 років необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців (а.с.46-100).

Як зазначено відповідачем у відзиві, до стажу роботи позивачки на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, не зараховано періоди роботи на посадах інженера зі збуту і відповідального секретаря по боротьбі з пияцтвом.

Не погоджуючись з такою відмовою позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

За змістом пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,-у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, за наявності в особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно статтею 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

При цьому, пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, який діяв на час проходження позивачем служби регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

У пункті 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно з додатком до Порядку № 238, до переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, віднесено, зокрема: виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР; органи народного контролю.

В даній справі спірним є стаж державної служби позивачки, а саме зарахування до такого періодів її роботи у Бобринецькому райвиконкомі на посадах інженера з побуту та відповідального секретаря по боротьбі з пияцтвом.

Зокрема, із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що в період з 07.02.1984 по 09.11.1988 позивачка працювала в Бобринецькому райвиконкомі, а саме: 07.02.1984 прийнята на посаду інженера з побуту; 01.12.1984 переведена на посаду відповідального секретаря по боротьбі з пияцтвом; 29.12.1984 переведена на посаду інженера з побуту; 09.11.1988 звільнена в зв`язку зі скороченням чисельності апарату (а.с.13-22).

Відповідно до пункту 18 Указу Президії Верховної ради Української РСР "Про заходи по посиленню боротьби проти пияцтва і алкоголізму" від 22.06.1972 року № 808-VIII, Президія постановила утворити при виконавчих комітетах районних, міських, обласних Рад народних депутатів і при Раді Міністрів УРСР комісії для координації діяльності державних органів і громадських організацій, спрямованої на боротьбу з пияцтвом, а також для розробки і здійснення заходів по запобіганню пияцтву і припиненню його проявів. Вказані комісії можуть також утворюватися при виконавчих комітетах селищних і сільських Рад народних депутатів. Доручено Раді Міністрів УРСР розробити і внести до Президії Верховної Ради Української СРСР проект Положення про комісії по боротьбі з пияцтвом.

Указом Президії Верховної ради Української РСР від 25.05.1973 року №1708-VIII було затверджено Положення про комісії по боротьбі з пияцтвом Української РСР (далі Положення).

Стаття 2 Положення передбачає, що Комісії по боротьбі з пияцтвом утворюються при виконавчих комітетах районних, міських, обласних Рад депутатів трудящих і при Раді Міністрів Української РСР.

В необхідних випадках з дозволу виконавчого комітету обласної Ради депутатів трудящих, комісії по боротьбі з пияцтвом можуть утворюватись також при виконавчих комітетах сільських і селищних Рад депутатів трудящих.

Комісії по боротьбі з пияцтвом при виконавчих комітетах сільських і селищних Рад депутатів трудящих мають права і обов`язки районних, міських (в містах без районного поділу) комісій по боротьбі з пияцтвом, які передбачені цим Положенням.

Згідно статті 3 Положення, районні, міські і обласні комісії по боротьбі з пияцтвом утворюються відповідними Радами депутатів трудящих за поданням їх виконавчих комітетів на строк повноважень цих Рад. Комісія по боротьбі з пияцтвом при Раді Міністрів УРСР утворюється Радою Міністрів Української РСР. Склад комісії затверджується Президією Верховної Ради Української РСР на строк її повноважень.

Відповідно до статті 4 Положення, комісії по боротьбі з пияцтвом діють в складі голови (заступник голови або секретар виконкому, заступник Голови Ради Міністрів Української РСР), заступника голови, відповідального секретаря і не менше 6 членів комісії. Число членів комісії встановлюється в залежності від обсягу роботи органом, який утворює комісію. До складу комісії входять депутати Рад, представники профспілкових, комсомольських та інших громадських організацій, колективів трудящих, керівники підприємств і господарських організацій, а також відповідальні працівники охорони здоров`я, освіти, торгівлі, транспорту, органів внутрішніх справ, юстиції, культурно-освітніх та інших установ.

В межах спірних правовідносин відповідачем взагалі не надано оцінку вищевказаним обставинам та не обґрунтовано чому посада інженера з побуту та відповідального секретаря по боротьбі з п`янством, які знаходились в штаті відповідного апарату районної ради, як і інші спеціалісти апарату, не відносились до категорії державних службовців.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та визнання протиправним та скасування рішення №26 від 10.06.2021 про відмову в перерахунку пенсії в зв`язку із переходом на інший вид пенсії на підставі заяви від 09.06.2021.

Що ж стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивачки її позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 10.06.2021 №26 про відмову в перерахунку пенсії в зв`язку із переходом на інший вид пенсії та, з огляду на дискреційні повноваження при прийнятті рішень про призначення/перерахунку чи відмову в призначенні/перерахунку пенсії, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2021 з урахуванням висновків суду.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.38), який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 10.06.2021 №26.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 09.06.2021 про переведення з одного виду пенсії на інший, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько