Справа № 280/10020/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/10020/21
(суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі №280/10020/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправними дій та стягнення недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 жовтня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку та - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу різниці між фактично виплаченою та передбаченою законодавством разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2021 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону № 367-ХІV від 25.12.1998 «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 7354,00 грн. (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривень.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Позов фактично обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не провів позивачу виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 року у встановленому законом розмірі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV. Зобов`язав Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент нарахування і виплати у 2021 році позивачу одноразової грошової допомоги, діяла стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій - п`ять мінімальних пенсій за віком. При цьому, суд зробив висновок про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про безпосереднє стягнення коштів з відповідача, оскільки відповідачем разова допомога позивачу у повному обсязі не нараховувалась. Стягненню підлягають лише ті кошти, які є нарахованими, проте у встановлені строки не виплачені. Також, суд першої інстанції враховуючи складність цієї справи зробив висновок про те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн є не співмірними зі складністю справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та в частині зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Стягнути всю суми витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді першої інстанції та витрати у розмірі 3500 грн за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача на користь позивача 7354 грн одноразової грошової допомоги за 2021 рік. Також позивач зазначає про те, що з відповідача підлягає стягненню вся сума витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді першої інстанції 3500 грн, оскільки відповідач не заявляв про зменшення її розміру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій (а.с.18).

Відповідач листом за №Б-1538 від 06 серпня 2021 року повідомив позивача про те, що виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік здійснена у сумі 1491 грн та Управління свої повноваження по перерахуванню позивачу допомоги у квітні 2021 року виконало без порушень. Також відповідач повідомив позивача про те, що строки виплати такої допомоги ще не завершені, оскільки тривають до 30.09.2021 року (а.с.13-14).

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Правомірність дій відповідача щодо виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому ніж визначено законом є предметом спору переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII (далі- Закон № 3551-XII).

01 січня 1999 року набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 12 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та у таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові від 8 квітня 2021 року № 325 установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1491 грн (підпункт 1 пункту 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 12 цього Закону.

Отже, на час виплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон № 3551-XII і Постанова № 325.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року прийнятої у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), яка враховуючи частину 5 статті 242 КАС України повинна враховуватися судом апеляційної інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок по нарахуванню та виплаті вказаної допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», покладено на відповідний орган праці та соціального захисту населення.

Адміністративний суд визначає саме право на нарахування та виплату позивачу допомоги до 5-го травня, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь визначеної суми такої допомоги не відповідають завданню адміністративного судочинства, оскільки обрахунок такої суми судом, замість уповноваженого органу та її стягнення фактично буде свідчити про те, що суд перебирав на себе повноваження Державного органу, який і має нарахувати та здійснити таку виплату в розмірі, встановленому законом.

Щодо стягнення з відповідача правничої допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що справа, що розглядається, у відповідності до положень статті 12 КАС України є справою типовою, незначної складності, при цьому зазначена категорія справи має сталу судову практику з січня 2021 року, яка є загальнодоступною, а тому написання позовної заяви у цій категорії справ не потребує додаткових зусиль та знань від адвоката, як наслідок зазначення адвокатом про витрату часу для написання позову 3 год. є завищеним.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає про безпідставність заявлених до стягнення витрат на адвокатські послуги в частині «представництва інтересів в суді першої інстанції у справі про стягнення разової грошової допомоги до 5 травня» (а.с.16), оскільки як зазначалося вище ця справа є справою незначної складності, розгляд якої проводився судом першої інстанції у відповідності до положень процесуального законодавства у відсутності сторін та їх представників, а тому у суду першої інстанції не було підстав для стягнення з відповідача послуг за представництво інтересів позивача в суді, які фактично не надавалися.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача всю суму витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді першої інстанції 3500 грн враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення її розміру, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки суд першої інстанції вирішив питання правничої допомоги з дотриманням вимог, що встановлені частиною 5 статті 134 КАС України, врахувавши складність цієї справи та співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не звільняє суд від обов`язку надання оцінки відповідності вимогам КАС України заявленим позивачем до стягнення таких витрат.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3500 грн за подання апеляційної скарги у цій справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційну скаргу представником позивача подано формально, без урахування загальнодоступної судової практики, яка сформована з 2014 року про те, що адміністративний суд визначає саме право на нарахування та виплату допомоги до 5-го травня, та не вирішує питання по нарахування та виплати вказаної допомоги, і представнику позивача, як адвокату та фахівцю в галузі права, який складав апеляційну скаргу це було достеменно відомо.

Формальне подання апеляційної скарги, не направлене на реальний захист прав позивача, фактично свідчить про ініціювання з боку адвоката питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу за написання такої апеляційної скарги, що не відповідає принципам судочинства з приводу відшкодування витрат на правничу допомогу, та як наслідок не може бути підставою для відшкодування правничої допомоги на написання такої апеляційної скарги. А тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 3500 грн за подання апеляційної скарги у цій справі.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції в необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року у справі №280/10020/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 24 травня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов