Справа № 480/1436/22
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2022 року Справа № 480/1436/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/1436/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди їй, як судді Краснопільського районного суду Сумської області за січень-грудень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Сумській області (далі - ТУ ДСА) провести нарахування та виплату її суддівської винагороди, як судді Краснопільського районного суду Сумської області, починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, відповідно до статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. Також просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць та встановити контроль за виконанням рішення суду.
Вимоги мотивовані тим, що Указом Президента України "Про призначення суддів" № 99/2010 від 03.02.2010 її - ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області строком на п`ять років. Наказом голови Краснопільського районного суду Сумської області від 11.02.2010 позивачку призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області.
03.04.2017 Указом Президента України "Про призначення суддів" № 94/2017 позивачку призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області безстроково.
10.04.2019 на підставі заяви позивачки головою Краснопільського районного суду Сумської області був виданий наказ про відкликання з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Згідно наказу голови Краснопільського районного суду Сумської області № 3-06 від 27.03.2019 ОСОБА_1 була встановлена надбавка за вислугу років 30 % від посадового окладу з 10.04.2019.
Отримавши за січень і подальші місяці 2021 року суддівську винагороду позивачка дізналась про те, що розмір її виплати не відповідає розміру установленому Законом, у зв`язку з чим не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення.
Зазначає, що в січні (і в подальших місяцях) 2021 року відповідач нарахував суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року", в розмірі 2102 гривні. Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати позивачці суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 гривень.
Позивачка вважає, що ТУ ДСА України в Сумській області, діючи всупереч приписам статей 19 та 130 Конституції України, порушило норми діючого законодавства України та нарахувало і виплатило позивачці за період з 1 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року винагороду у розмірі меншому, ніж це визначено спеціальним законом, чим порушило її право на отримання суддівської винагороди у належному розмірі.
Ухвалою суду від 01.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами Україні.
Пунктом 2 розділу XII Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон Україні "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
При цьому, пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювати суддя отримує суддівську винагороду визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ.
Так, згідно з ч. 3 ст. 133 вказаного Закону № 2453-VІ (у редакції Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Проте, рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".
Разом з тим, пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України зазначено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, які визнані неконституційними даним рішенням Конституційного суду України, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
З наведеного слідує, що нарахування суддівської винагороди відповідно до вказаного рішення повинно здійснюватися з 04 грудня 2018 року.
В той же час, пункт 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VІІІ) встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Дана норма є чинною, неконституційною не визнавалась, а отже підлягає застосуванню ТУ ДСА України у Сумській області.
Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що ТУ ДСА в Сумській області як розпорядних бюджетних коштів нижчого рівня не має правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків Державного бюджету і при проведенні розрахунків щомісячного грошового утримання суддів використовувало вимоги Конституції України, закони України, в т.ч. Закон України "Про Державний бюджет" і в своїй діяльності жодним чином не порушували права позивача, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа по справі, Державна судова адміністрація України, пояснення по справі до суду не надавала.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, Указом Президента України "Про призначення суддів" № 99/2010 від 03.02.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області строком на п`ять років.
Наказом голови Краснопільського районного суду Сумської області від 11.02.2010 позивачку призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області.
03.04.2017 Указом Президента України "Про призначення суддів" № 94/2017 позивачку призначено на посаду судді Краснопільського районного суду Сумської області безстроково.
10.04.2019 на підставі заяви позивачки головою Краснопільського районного суду Сумської області був виданий наказ про відкликання з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Згідно наказу голови Краснопільського районного суду Сумської області № 3-06 від 27.03.2019 ОСОБА_1 була встановлена надбавка за вислугу років 30 % від посадового окладу з 10.04.2019.
Також, сторонами по справі не заперечувався факт, що з 01.01.2021 до 31.12.2021 ТУ ДСА України в Сумській області здійснює нарахування та виплату позивачці суддівської винагороди, виходячи із прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270 грн, який встановлено ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" з 1 січня 2021 рік.
Позивачка вважає, що ТУ ДСА України в Сумській області порушило норми діючого законодавства України та нарахувало і виплатило позивачці за період з 1 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року винагороду у розмірі меншому, ніж це визначено спеціальним законом, чим порушило її право на отримання суддівської винагороди у належному розмірі, у зв`язку з чим звернулась до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Вимогами статті 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135 Закону № 1402-VIII).
За приписами частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною четвертою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:
1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;
2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;
3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина сьома статті 135 Закону № 1402-VIII).
Згідно із частиною дев`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Отже, Законом № 1402-VIII визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з тим, суд зауважує, що норма частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього.
З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Такі норми доповнять частину третю статті 135 Закону 1402-VIII і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.
Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 листопада 2020 року в справі № 200/9195/19-а, аналізуючи норми законодавства за подібних фактичних обставин справи.
Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-IX (далі - Закон № 1082-ІХ).
Так, статтею 7 Закону Закон № 1082-ІХ установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень;
дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень;
працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;
працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень;
осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.
Отже, з 1 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді становить 2102 грн.
Згідно з вимогами статті 146 Закону № 1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає:
1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону;
2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів;
3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.
Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Згідно з вимогами частиною першою статті 147 Закону № 1402-VIII в Україні діє єдина система забезпечення функціонування судової влади - судів, органів суддівського врядування, інших державних органів та установ системи правосуддя.
Відповідно до вимог статті 148 Закону № 1402-VIII засади фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.
Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.
Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.
Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.
Особливості підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, інших органів та установ у системі правосуддя визначаються законом.
Згідно з вимогами статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Стаття 23 Бюджетного кодексу України передбачає, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідач як територіальний орган Державної судової адміністрації України, виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, нараховуючи та здійснюючи виплату суддівської винагороди позивачу за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.
Суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи позивачка не оспорює правомірності дій суб`єктів законодавчої та виконавчої влади до компетенції яких відповідно до вказаних вище норм законодавства належить встановлення та затвердження розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначення видатків на утримання судів, підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, тому суд не має правових підстав та повноважень встановлювати такі обставини, оскільки вони є поза межами предмету доказування в цій справі.
Згідно з вимогами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що положення статті 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 рік" щодо запровадження прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у розмірі 2102 грн не відповідають нормам Конституції України та нормам спеціального Закону № 1402-VIII, а тому не можуть бути застосовані в спірних правовідносинах для визначення розміру виплати суддівської винагороди.
Суд не приймає до уваги зазначені доводи позивачки, оскільки гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України є завданням Конституційного Суду України і саме цей орган судової влади наділений повноваженнями приймати рішення та давати висновки у справах щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України. Повноважень адміністративного суду стосовно дослідження відповідності або невідповідності законів положенням Конституції України чинним законодавством України не передбачено.
Станом на час розгляду даної справи, норма статті 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" не визнана неконституційною, а тому підстави для її незастосування відповідачем відсутні.
Щодо посилань позивачки на рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 суд зазначає, що вказаним рішенням не вирішувалось питання розміру прожиткового мінімуму, який належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на конституційність норм Закону України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа - Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал