Справа № 640/20521/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Беспалова О.О.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року за посадою заступника Міністра оборони України, із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, згідно довідки КМВК №ФА-135858 від 09 липня 2019 року, виготовленої на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20 квітня 2016 року №304;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року пенсію за посадою заступника Міністра оборони України, із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, згідно довідки КМВК про розмір грошового забезпечення №ФА-135858 від 09 липня 2019 року, виготовленої на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20 квітня 2016 року №304, з усіма видами надбавок, доплат та проведених виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Вказане рішення набрало законної сили 20 січня 2020 року.

З метою належного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року судом було видано виконавчий лист 14 лютого 2020 року.

Надалі позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана заява обґрунтована тим, що на даний час жодної черговості з виплат сум заборгованості за рішенням суду не може бути, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі № 640/5248/19, яким визнано протиправним та скасовано «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, у зв`язку з чим у відповідача не має підстав не виконувати рішення суду у справі №640/25002/19 в частині погашення сум заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року зазначену заяву залишено без задоволення.

При цьому суд виходив з того, що Порядком № 20-1 визначено процедуру функціонування Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та внесення інформації до нього. Головним управлінням внесено до Реєстру інформацію щодо рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2020 року у справі №640/20521/19. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підставою невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2020 року у повному обсязі є недостатність відповідних бюджетних призначень, передбачених бюджетом для Пенсійного фонду України. При цьому, невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати її з мотивів порушення судом норм процесуального права та постановити нову ухвалу про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зі змісту оскаржуваної ухвали суду вбачається, що питання виконання судового рішення (наявність або відсутність документів відповідача, які б свідчили про виконання або невиконання судового рішення) судом не досліджувалися. Суд не витребував у відповідача письмові пояснення разом із доказами виконання рішення суду у справі № 640/20521/19, а лише обмежився посиланням на вирішення питання встановлення судового контролю під час прийняття рішення по суті позовних вимог та на відсутність підстав для її розгляду після прийняття рішення по справі, що є надуманим висновком суду, ухваленим з порушенням норм процесуального права, без встановлення обставин виконання (невиконання) судового рішення.

Крім того, положення КАС України не містять обмеження щодо застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 статті 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення суд може й після ухвалення такого рішення. Вказана позиція підтверджується висновками Верховного Суду.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, а також зважаючи на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, керуючись приписами статті 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

З набранням чинності нової редакції КАС, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо можливості встановлення судового контролю лише на стадії ухвалення рішення - є помилковим.

Отже, з аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду та в подальшому, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень, встановити новий строк подання звіту, накласти штраф. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року по справі №800/320/17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі № 640/20521/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про перерахунок військової пенсії та виплату заборгованості.

Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до положень ч. 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України 20 січня 2020 року.

Як вбачається з відповідей відповідача, на виконання судового рішення відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, заборгованість становить 557 967,00 гривень

Позивачем у встановленому порядку в Окружному адміністративному суді міста Києва отримано виконавчий лист за № 640/20521/19 та пред`явлено його до примусового виконання. Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22 червня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62382922, яке наразі закінчене.

Відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача згідно судового рішення.

Проте, відповідач не виконав зазначене рішення суду в частині безпосередньої виплати позивачу заборгованості за минулий час і не надав інформації про те, коли буде виплачено таку суму заборгованості. Крім того, у відповідях, наданих пенсійним органом, відсутні будь-які докази того, що ним взагалі вживалися будь-які заходи з метою виконання судового рішення в частині виплати позивачу заборгованості.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, відповідно до п.1 якого, він визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, коштами, передбаченими в державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно п.3-5 наведеного Порядку боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.10 зазначеного Порядку виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.

Отже, виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

За таких обставин відсутність бюджетних призначень Пенсійному фонду України на відповідну мету може бути визнане судом поважною причиною невиконання судового рішення.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з метою доведення обґрунтованості своїх доводів щодо наявності поважних причин невиконання судового рішення зобов`язане було надати докази, які б підтверджували повне та у межах розумного строку вчинення усіх дій, які передують виплаті коштів.

Натомість, докази виконання вимог п. 5 Порядку та направлення до Пенсійного фонду України документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника, копії судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа, розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою, відповідач не надав.

Отже, відповідач не мені відомостей та належних доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених пунктом 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

У постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 липня 2019 року, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі №640/5248/19 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Отже, станом на момент подання відповідачем заяви та надання відповідачем своїх пояснень, норми, які регулювали ведення обліку рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, втратили свою чинність.

Таким чином, на переконання суду, станом на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали були відсутні підстави вважати, що відповідачем були вчинені всі необхідні та передбачені законодавством дії щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року в частині виплати позивачу перерахованої пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 20 квітня 2016 року №304.

Отже, беручи до уваги, що судове рішення, яке набрало законної сили, не виконується відповідачем - ГУПФ України в м. Києві - та таке невиконання є триваючим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо фінансових можливостей органів Пенсійного фонду України в процесі виконання судових рішень, слід зазначити таке.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Разом з тим, відсутність бюджетного фінансування або законодавчо визначеного механізму виконання судового рішення в частині виплати перерахованої пенсії не може бути підставою для не виконання судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки не може позбавляти особу права на отримання належного соціального захисту та є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Водночас, з відповіді, наданої відповідачем, встановлено, що ним не надано жодних доказів, які б підтверджували відсутність в Пенсійному Фонді України бюджетних призначень, які виділені на вказані цілі та свідчили про наявність дефіциту бюджету по пенсійним виплатам з січня по жовтень 2021 року. Оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність в Пенсійному Фонді України коштів для виконання рішення суду в частині виплати донарахованих мені сум пенсії, то можна стверджувати, що відповідачем не повністю виконано рішення суду, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що скасування в судовому порядку пунктів 1, 2 Постанови №649 не свідчить про свідоме зволікання відповідачем із виконанням судового рішення, однак беручи до уваги викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, помилкове тлумачення норм права, призвели до неправильного вирішення питання, внаслідок чого наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції із прийняттям нового рішення, про встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задовольнити.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19 за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) подати до Окружного адміністративного суду м. Києва звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі №640/20521/19 в місячний строк з дня отримання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст рішення виготовлено 24 травня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.О. Беспалов

Є.І. Мєзєнцев