Справа № 640/18176/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Науково-виробнича компанія «Композит» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Композит» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці ДФС, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА100000/2019/200109/2 від 03 липня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що на виконання вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UА100000/2019/200109/2 від 03.07.2019.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Київська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Київська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документах, які надані Позивачем до Київської митниці ДФС разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена та підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано всіх додаткових документів, які витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.03.2016 між ТОВ «НВК «Композит» (Покупець) та компанією «Shandong Fiberglass Group Corp.» (Продавець) укладено контракт № 0103/16 (далі - Контракт), за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність, а Покупець оплатити та прийняти склоровінг (сировину для виробництва композитної арматури). Найменування товару, асортимент, ціна, умови поставки, зазначаються у Специфікації (додатку до Контракту).

Згідно з пунктом 1.3. Контракту товар поставляється партіями на замовлення Покупця. Узгоджена Сторонами кількість товару, ціна і сума кожної партії товару вказуються в проформах-інвойсах Продавця, інвойсах, пакувальних листах та ін. товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною Контракту.

Відповідно до пункту 2.1 Контракту ціна за товар встановлюється у дол.США та вказується у Специфікації, та проформах-інвойсах на кожну поставку товару.

Продавець поставляє товар на умовах CІF Одеса (згідно Інкотермсу 2010) (пункт 3.1 Контракту).

Згідно з пунктом 4.1. Контракту Продавець на кожен узгоджений з Покупцем замовлення виставляє проформу-інвойс для здійснення 30% передоплати».

Пунктами 4.2., 4.3. Контракту передбачено, що за фактом вага намотаного в котушки ровінгу може варіюватися в межах ± 1,5 кг в одній котушці. У проформу-інвойсі Продавець вказує середню орієнтовну вага і відповідно до цього вказується загальна сума в проформи-інвойсі. За фактом реально підготовленого замовлення Продавець випускає Інвойс (накладна), пакувальні листи та інші товаротранспортні документи, і на їх підставі оформляє експорт товару.

Відповідно до пунктів 4.4. та 4.5. Контракту Покупець здійснює попередню оплату товару в розмірі 30% від загальної вартості кожної узгодженої Сторонами партії товару. Попередня оплата здійснюється на підставі скан-копїї проформи-інвойсу Продавця шляхом перерахування грошових коштів Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця.

Згідно з пунктами 4.7. та 4.8. Контракту в інвойсі Продавець повинен зробити посилання на проформу-інвойс (номер, дата, суму отриманої по даній проформи-інвойсу передоплати і вказати суму, що залишилася до сплати. Остаточний розрахунок у розмірі 70% здійснюється Покупцем на підставі скан-копїї інвойсів і скан-копїї коносамента протягом 25 днів після отримання цих документів від Продавця по електронній пошті.

На виконання умов Контракту Позивачем імпортовано на митну територію України рівницю зі скловолокна: склоровінг прямий ECR з сіланом ECR24-4800D-601, торговельної марки Shandong Fiberglass, виробництва компанії «Shandong Fiberglass Group Corp.», вагою 20634,6 кг., загальною вартістю 14444,22 доларів США, що становить 379397,89 грн.

24 червня 2019 року Позивачем для митного оформлення товару до Київської міської митниці ДФС подано митну декларацію № UA100080/2019/265680, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 14444,22 доларів США, що становить 379397,89 грн., за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з митною декларацією Позивачем для оформлення товару надано: контракт № 0103/16 від 01 березня 2016 року; доповнення № 6 до контракту № 0103/16 від 01 березня 2016 року; пакувальний лист № 0103/16 від 08 травня 2019 року; інвойс № SDFE3190415 від 29 квітня 2019 року; коносамент № MEDUQD751515 від 06 травня 2019 року; автотранспортну накладну (CMR) № 438078 від 22 червня 2019 року; сертифікат про походження товару № 19C3728A1316/00018 від 07 травня 2019 року; прайс лист № б/н від 11 квітня 2019 року, платіжне доручення № 1 від 18 квітня 2019 року, копію митної декларації країни відправника № 00291664 від 03 травня 2019 року.

Наявність зазначених документів на момент оформлення митної вартості товару за митною декларацією № UA100080/2019/265680 від 24 червня 2019 року підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100080/2019/00055 від 03 липня 2019 року.

У зв`язку із встановленням, на думку митного органу, розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларант, на думку митного органу, не надав всіх документів для підтвердження митної вартості, зокрема декларантом не надано висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідачем 03 липня 2019 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA100080/2019/200109/2, яким Відповідач скоригував митну вартість товару з 14444,22 доларів США (як передбачено за ціною договору) на 25 793,25 доларів США, що на 11 349,03 доларів США більше ніж було сплачено за товар продавцю.

Митна вартість товару Відповідачем визначена за ВМД від 13 травня 2019 року № UA100110/2019/133631.

Позивачем були надані до Київської міської митниці ДФС додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів: висновок Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 222/137 від 25.07.2019 року; Додаток № 1 (Специфікація) до Контракту № 0103/16 від 01.03.2016; Доповнення № 2 від 29.04.2019 року до Контракту № 0103/16 від 61.03.2016 року; Додаток № 6 до даного Контракту; Проформа - інвойс № SDFE3190415 від 11.04.2019 року; заява про купівлю іноземної валюти № 1 від 18.04.2019 року; банківська виписка по рахунку № НОМЕР_1 від 19.04.2019 року; заява про купівлю іноземної валюти № 2 від 24.05.2019 року; банківська виписка по рахунку № НОМЕР_1 від 27.05.2019 року; платіжне доручення в іноземній валюті № 2 від 24.05.2019 року; Інвойс № SDFE3190415-1 від 04.06.2019 року (2 поставка); бухгалтерська довідка № 7 від 25.07.2019 року.

За результатами розгляду зазначених додаткових документів та письмових пояснень, Київською міською митницею ДФС листом «Щодо перегляду рішення про коригування митної вартості» № 7341/10/26-70-19-01 від 09 серпня 2019 року, митним органом зазначено про розгляд додаткових документів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару № UA100080/2019/200109/2 від 03 липня 2019 року, оскільки, на думку митного органу, надані Позивачем у сукупності документи нібито не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за основним методом визначення митної вартості товарів, за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Враховуючи неправомірним коригування Відповідачем митної вартості товару, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного Позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору Відповідачем не наведено та не надано, а інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої Позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Із зазначеним погоджується і колегія суддів.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 804/4365/16 вказано, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням про коригування митної вартості товарів від 03 липня 2019 року № UA100000/2019/200109/2 митна вартість товару була визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності, у зв`язку з чим декларанту запропоновано надати до митного органу наступні документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- інші документи, що підтверджують заявлену митну вартість, за бажанням декларанта.

Досліджуючи надані Позивачем до митного оформлення документи та наявність у митного органу підстав для проведення процедури консультації з ТОВ «Науково-виробнича компанія «Композит» та визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач надав Відповідачу для підтвердження заявленої митної вартості товару при здійсненні його митного оформлення:

- контракт № 0103/16 від 01 березня 2016 року;

- доповнення № 6 до контракту № 0103/16 від 01 березня 2016 року;

- пакувальний лист № 0103/16 від 08 травня 2019 року;

- інвойс № SDFE3190415 від 29 квітня 2019 року;

- коносамент № MEDUQD751515 від 06 травня 2019 року;

- автотранспортну накладну (CMR) № 438078 від 22 червня 2019 року;

- сертифікат про походження товару № 19C3728A1316/00018 від 07 травня 2019 року;

- прайс лист № б/н від 11 квітня 2019 року;

- платіжне доручення № 1 від 18 квітня 2019 року,

- копію митної декларації країни відправника № 00291664 від 03 травня 2019 року.

Надалі, Позивачем було додатково подано:

- висновок Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» № 222/137 від 25.07.2019 року;

- Додаток № 1 (Специфікація) до Контракту № 0103/16 від 01.03.2016;

- Доповнення № 2 від 29.04.2019 року до Контракту № 0103/16 від 61.03.2016 року;

- Проформу - інвойс № SDFE3190415 від 11.04.2019 року;

- заяву про купівлю іноземної валюти № 1 від 18.04.2019 року;

- банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 від 19.04.2019 року;

- заяву про купівлю іноземної валюти № 2 від 24.05.2019 року;

- банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 від 27.05.2019 року;

- платіжне доручення в іноземній валюті № 2 від 24.05.2019 року;

- Інвойс № SDFE3190415-1 від 04.06.2019 року (2 поставка);

- бухгалтерську довідку № 7 від 25.07.2019 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

Разом з тим, не зважаючи на вищевказані обставини, Відповідачем здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів за шостим (резервним) методом.

Водночас, в ході апеляційного провадження Київською митницею, як відокремленим підрозділом Державної митної служби України не доведено неможливості застосування жодного методу коригування, що передує резервному (зокрема методу «за ціною договору щодо ідентичних товарів»),

У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі № 809/4367/15.

Щодо тверджень Відповідача про сумніви митного органу відносно заявленої Позивачем митної вартості товару за ціною договору, колегією суддів встановлено наступне.

Додатком № 1 до Контракту від 01.03.2016 сторони погодили найменування товару, його асортимент та ціну, а також вказали, що товар поставляється на умовах CIF Одеса (Інкотермс 2010).

Відповідно до Інкотермс, CIF (англ. Cosо, Insurance and Freight (... named port of destination), або вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Отже, виконуючи умови Контракту від 01.03.2016, на підставі якого здійснювалась поставка товару, вантажно-розвантажувальні роботи та страхові витрати поніс його продавець - компанія SHANDONG FIBERGLASS GROUP CORP. Тобто, вказані витрати фактично включені до ціни товару.

Крім того, продавцем - SHANDONG FIBERGLASS GROUP виставлено проформу-інвойс № SDFE3190415 від 11.04.2019 з описанням товару (склоровінг прямий ECR з сіланом) на загальну суму 28000,00 дол. США, який поставлено двома партіями товару (2 контейнерами).

На підставі вищезазначеного, Позивачем сплачено 30 % попередньої оплати від загальної вартості узгодженої партії товару у проформі-інвойсі № SDFE3190415 від 11.04.2019, що становить 8400 дол. США. (28000,00 дол. США х 30% = 8400,00 дол. США).

За фактом реально підготовленого замовлення (2 поставка товару, 2 контейнер), а саме: товару ECR24 - 2400D-601 вагою 14226,5 кг та ECR24-9600D - 601 вагою 6571,1 кг, продавцем було випущено інвойс № SDFE3190415-1 від 04.06.2019 на суму 14558,32 дол. США, в якому зазначена попередня оплата у розмірі 4200,00 дол. США, яка сплачена 19.04.2019 на підставі проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019.

За фактом попереднього замовлення (1-ша поставка товару / 1-ший контейнер) продавцем було випущено інвойс № SDFE3190415 від 04.06.2019, в якому відповідно до пункту 4.7. Контракту, прослідковується сума уже здійсненої покупцем передоплати у розмірі 4200,00 дол. США за 1-шу поставка товару / 1-ший контейнер (перша частина передоплати в сумі 8400 дол. США згідно з проформи-інвойсу № SDFE31904I5 від 11.04.2019).

За 2-гу поставку 11.07.2019 Позивачем здійснено остаточний розрахунок у розмірі (70%, згідно з пунктом 4.8. контракту) 10358,32 дол. США (14558,32 дол. США загальна вартість 2 поставки товару (2 контейнер), у тому числі 4200,00 дол. США попередньої оплати, згідно з проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019).

Зазначені розрахунки підтверджуються Доповненням № 2 від 29.04.2019 до Контракту № 0103/16 від 01.03.2016 і до Додатку № 6 даного Контракту щодо зарахування оплати в розмірі 8 400,00 дол. США, що оплачена згідно проформи-інвойсу № SDFE3190415 від 11.04.2019, як попередньої оплати 30% за 2 (два) контейнера товару, які будуть відвантажені двома партіями в різний час.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами та матеріалами, які були також надані митному органу, підтверджено вартість перевезення оцінюваних товарів та факт його оплати.

Зазначені документи містять відомості про умови поставки імпортованого товару, його ціну, асортимент та кількість.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що документами, наданими Позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

При цьому, колегія суддів зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки Відповідачем не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом, колегія суддів приходить до висновку про наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій адміністративній справі.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький