Справа № 340/9922/21
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/9922/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до

відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, 25006)

відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, вул. Смілянська, будинок 23, ).

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області щодо відмови у призначенні пенсії та незарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 10.02.1983 по 22.03.2000 в колгоспі «Мир»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до загального страхового стажу позивачки періоди роботи в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 по 22.03.2000 та призначити пенсію за віком з 02.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що маючи, на її думку, достатній пенсійний стаж, 28 вересня 2021 року звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області для призначення пенсії за віком. Однак рішенням № 08 від 01.10.2021 року їй відмовлено у призначені пенсії. Рішення вмотивоване тим, що для призначення пенсії необхідний страховий стаж 28 років, проте страховий стаж позивачки становить лише 19 років 3 місяці 27 днів. Водночас період роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, період роботи в колгоспі «Мир», до страхового стажу позивачки не зарахований, оскільки відсутня довідка з виробленими вихододнями та встановленим мінімумом та довідка про реорганізацію. Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 19 січня 2022 року відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 18 березня 2022 року до участі у справі як відповідач залучене Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 до страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, оскільки на сторінках 18-19, 20-21 трудової книжки жодний із записів не завірений підписом голови колгоспу, або іншої уповноваженої особи, та не всі записи мають відбитки печатки. У зв`язку з чим позивачці не вистачає страхового стажу для призначення пенсії, тому Управління діяло у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач - 2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивачка скерувала до суду відповідь на відзив, у якій доводи відповідача заперечила та підтримала раніше заявлені позовні вимоги.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 28 вересня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались ГУ ПФУ у Черкаській області.

За результатами розгляду заяви позивачки ГУ ПФУ в Черкаській області винесено рішення № 08 від 01 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, та зазначено, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи позивачки в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, оскільки відсутня довідка з виробленими вихододнями та встановленим мінімумом та довідка про реорганізацію підприємства.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV)

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону України №1788-XII до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991.

У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". У відповідності до п.1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 даного Порядку передбачено , що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак цей порядок поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачка має відповідні записи в трудовій книжці, які виконані чітко та зрозуміло, без виправлень та закреслень тощо.

Так, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивачка у спірний період страхового стажу працювала в колгоспі "Мир" с. Червоне. Періоди роботи наступні:

- за 1983 рік (встановлений мінімум вихододнів - 180, фактично відпрацьовано вихододнів - 274);

- за 1984 рік (встановлений мінімум вихододнів - 180, фактично відпрацьовано вихододнів - 309);

- за 1985 рік (встановлений мінімум вихододнів - 180, фактично відпрацьовано вихододнів - 299);

- за 1986 рік (встановлений мінімум вихододнів - 240, фактично відпрацьовано вихододнів - 305);

- за 1987 рік (встановлений мінімум вихододнів - 240, фактично відпрацьовано вихододнів - 276);

- за 1988 рік (встановлений мінімум вихододнів - 240, фактично відпрацьовано вихододнів - 307);

- за 1989 рік (встановлений мінімум вихододнів - 240, фактично відпрацьовано вихододнів -326);

- за 1990 рік (встановлений мінімум вихододнів - 240, фактично відпрацьовано вихододнів - 320);

- за період з 1991 року по 1993 рік (декретна відпустка);

- за 1994 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 316);

- за 1995 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 311);

- за 1996 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 327);

- за 1997 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 331):

- за 1998 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 284);

- за 1999 рік (встановлений мінімум вихододнів - 220, фактично відпрацьовано вихододнів - 308):

- за 2000 рік (встановлений мінімум вихододнів - 45, фактично відпрацьовано вихододнів - 31).

Однак, відповідачем не зазначено обґрунтованих підстав для витребування у позивачки довідки з виробленими вихододнями та встановленим мінімумом та довідка про реорганізацію.

Щодо тверджень відповідача про те, що на сторінках 18-19, 20-21 трудової книжки жодний із записів не завірений підписом голови колгоспу, або іншої уповноваженої особи, та не всі записи мають відбитки печатки суд зазначає, що рішення №08 від 01 жовтня 2021 року жодних зауважень щодо заповнення записів про роботу ОСОБА_1 у такій трудовій книжці не містить.

Крім того, з цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

За наведених вище обставин, незарахування відповідачем страхового стажу позивачці із тих мотивів, які викладені у рішенні №08 від 01 жовтня 2021 року, не можна вважати обґрунтованим.

Суд також зазначає, що незарахування спірного стажу ОСОБА_1 суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи позивачки в колгоспі «Мир» з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 08 від 01 жовтня 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з вищевказаних підстав, є протиправним та підлягає скасуванню. Принагідно суд зазначає, що визнання протиправним та скасування такого рішення не є виходом суду за межі позовних вимог, оскільки рішенням № 08 відповідач формалізував своє волевиявлення щодо непризначення пенсії позивачці та незарахування спірного стажу до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію з 02 серпня 2021 року, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивачки з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачці пенсію.

Воднораз, належним способом поновлення порушених прав позивачки у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 вересня 2021 року про призначення пенсії та провести розрахунок страхового стажу позивачки для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати у справі (судовий збір в сумі 908,00 грн.) належить розподілити відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачці солідарно з бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог (2/3= 605,40 грн).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (; адреса: вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, 25006), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, будинок 23, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 08 від 01 жовтня 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 10.02.1983 року по 22.03.2000 року в колгоспі «Мир» та з урахуванням цього повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28 вересня 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,70 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () та 302,70 грн - за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ()

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук