Справа № 460/9518/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2022 року м. Рівне №460/9518/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши в за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аса Транс"
доПоліської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аса Транс» (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10.03.2021 № UA204000/2021/000016/2 про коригування митної вартості.

Позовна заява обґрунтована тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Аса Транс (Покупець) та нерезидентом Фірмою MARTA-TRANS (Продавець) укладений Контракт від 01.02.2021 № 01 щодо поставки товару на умовах поставки DAP Луцьк напівпричепа платформи марки FRUEHAUF, модель FKSRT4GA, ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , рік виготовлення 2016. Позивач вказує, що до митної декларації ним надані усі належні документи, що стосувалися визначення митної вартості товару за ціною договору - 2300,00 Євро. Проте, в ході митних консультацій декларанту надіслане повідомлення про необхідність надання додаткових документів, оскільки подані до митного оформлення документи містили розбіжності. Позивач вказує, що жодних підстав для витребування додаткових документів у митного органу не існувало, оскільки останньому з митною декларацією надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товару. На вимогу митного органу, декларантом надані додаткові документи та відповідні пояснення, проте відповідачем безпідставно прийняте рішення про коригування митної вартості товару. Позивач вказує, що таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а тому просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач позовну заяву не визнав та подав до суду відзив на позов. Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що декларантом подані до митного оформлення за митною декларацією документи, які містили розбіжності, а тому були наявні усі правові підстави для витребування додаткових документів з метою підтвердження митної вартості товару. Такі документи декларантом не надані, що слугувало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару від 10.03.2021 № UA204000/2021/000016/2 за другорядним резервним методом. Відповідач вказує, що оскаржуване рішення є правомірним, а тому просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши позовну заяву, відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Аса Транс (Покупець) та нерезидентом Фірмою MARTA-TRANS (Продавець) укладений Контракт від 01.02.2021 №01 (далі - Контракт) щодо поставки товару на умовах поставки DAP Луцьк напівпричепа платформа, бувшого у використанні, марки FRUEHAUF, модель FKSRT4GA, рік виготовлення 2016, VIN НОМЕР_1 (далі - Товар).

Відповідно до пункту 2.3 Контракту, загальна вартість Товару становить 2300,00 Євро.

17.02.2021 декларантом подана до митного органу митна декларація № UA204130/2021/002413 із зазначенням вартості Товару за ціною Контракту - 286006,30 грн - 2300,00 Євро.

За результатами розгляду поданих декларантом документів митним органом сформоване Повідомлення про витребування додаткових документів (далі - Повідомлення), де зазначено: при проведенні перевірки правильності митної вартості товару, заявленого декларантом за основним методом визначення митної вартості на підставі наданого ним рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, та документів, наданих декларантом до митного оформлення, встановлені наступні розбіжності: відповідно до реєстраційного документа від 18.02.2016 № 2016AS32485 заявлений до митного оформлення транспортний засіб належить LOC'AHM TRUCKS (Франція), що не кореспондується ані з реквізитами продавця MARTA-TRANS (Польща), ані з реквізитами покупця ТОВ «АСА ТРАНС» (Україна); надана до митного оформлення копія митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 містить інформацію щодо вартості товару 11083,00 PLN, що згідно зафіксованого курсу 4,5237 Євро становить 2450 Євро, що відрізняється від числового значення вартості продажу згідно рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021; відомості щодо переміщення за межі ЄС товару за наданою до митного оформлення копією митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 відсутні у відкритій базі даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу; реквізити відправника у графі 2 ЕМД та реквізити отримувача та особи, відповідальної за фінансове врегулювання у графах 8 та 9 МД відрізняються від реквізитів, зазначених у рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, контракт від 01.02.2021 № 01 та копії митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021.

У подальшому відповідачем винесене Рішення про коригування митної вартості товарів від 10.03.2021 № UA204000/2021/000016/2 (далі - Рішення № UA204000/2021/000016/2), яким скориговано митну вартість Товару за резервним методом визнання митної вартості товару - з 2300,00 Євро на 7600,00 Євро.

У Рішенні № UA204000/2021/000016/2 міститься опис підстав для коригування митної вартості товару: відповідно до реєстраційного документа від 18.02.2016 № 2016AS32485 заявлений до митного оформлення транспортний засіб належить LOC'AHM TRUCKS (Франція), що не кореспондується ані з реквізитами продавця MARTA-TRANS (Польща), ані з реквізитами покупця ТОВ «АСА ТРАНС» (Україна); надана до митного оформлення копія митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 містить інформацію щодо вартості товару 11083,00 PLN, що згідно зафіксованого курсу 4,5237 Євро становить 2450 Євро, що відрізняється від числового значення вартості продажу згідно рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021; відомості щодо переміщення за межі ЄС товару за наданою до митного оформлення копією митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 відсутні у відкритій базі даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу; реквізити відправника у графі 2 ЕМД та реквізити отримувача та особи, відповідальної за фінансове врегулювання у графах 8 та 9 МД відрізняються від реквізитів, зазначених у рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, контракт від 01.02.2021 № 01 та копії митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021.

Митним органом сформована Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2021/00048, відповідно до якої повідомлено про відмову у митному оформленні товару з наступних причин: митна вартість товару не можу бути визнана за вартістю, визначеною декларантом, щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари та ненаданням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених в частині третій статті 53 Митного кодексу України; прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 10.03.2021 № UA204000/2021/000016/2.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю Рішення № UA204000/2021/000016/2 та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина перша, друга статті 52 МК України).

Відповідно до частини восьмої - одинадцятої статті 52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

При поданні до митного органу митної декларації, декларантом заявлено митну вартість КТЗ згідно ціни договору на рівні 23500,00 Євро і обраний метод її визначення - основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (пункт 1 частини першої статті 57 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи (частина третя статті 53 МК України).

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи (частина четверта статті 53 МК України).

Тобто, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У другому випадку: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Зі змісту Повідомлення митного органу про надання додаткових документів вбачається, що такі документи витребовувалися від декларанта з підстав наявності у поданих документах розбіжностей:

1) відповідно до реєстраційного документа від 18.02.2016 № 2016AS32485 заявлений до митного оформлення транспортний засіб належить LOC'AHM TRUCKS (Франція), що не кореспондується ані з реквізитами продавця MARTA-TRANS (Польща), ані з реквізитами покупця ТОВ «АСА ТРАНС» (Україна);

2) надана до митного оформлення копія митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 містить інформацію щодо вартості товару 11083,00 PLN, що згідно зафіксованого курсу 4,5237 Євро становить 2450 Євро, що відрізняється від числового значення вартості продажу згідно рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021;

3) відомості щодо переміщення за межі ЄС товару за наданою до митного оформлення копією митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 відсутні у відкритій базі даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу;

4) реквізити відправника у графі 2 ЕМД та реквізити отримувача та особи, відповідальної за фінансове врегулювання у графах 8 та 9 МД відрізняються від реквізитів, зазначених у рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, контракт від 01.02.2021 № 01 та копії митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021.

Щодо такої підстави для витребування у декларанта додаткових документів, як відповідно до реєстраційного документа від 18.02.2016 № 2016AS32485 заявлений до митного оформлення транспортний засіб належить LOC'AHM TRUCKS (Франція), що не кореспондується ані з реквізитами продавця MARTA-TRANS (Польща), ані з реквізитами покупця ТОВ «АСА ТРАНС» (Україна), то суд зазначає, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (переклад) зазначено первинного власника - LOC'AHM TRUCKS, та міститься відмітка про продаж засобу 13.01.2020.

Суд зазначає, що постановка на облік транспортного засобу, знятого з реєстрації в установленому законом порядку, з метою його реалізації, не є обов`язком особи, яка придбала транспортний засіб; у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу іноземного зразка може вказуватися первинний власник транспортного засобу із зазначенням у подальшому лише інформації про його продаж.

Щодо такої підстави для витребування у декларанта додаткових документів, як надана до митного оформлення копія митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 містить інформацію щодо вартості товару 11083,00 PLN, що згідно зафіксованого курсу 4,5237 Євро становить 2450 Євро, що відрізняється від числового значення вартості продажу згідно рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, то суд зазначає, що декларантом наданий митному органу лист MARTA-TRANS (Польща), у якому продавець вказав на допущену ним помилку при конвертації вартості транспортного засобу з Євро на Злотий - крос-курс.

Окрім того, суд зазначає, що норми статті 53 МК України не визначають серед переліку обов`язкових документів для подання до митного оформлення, такий документ, як декларація країни відправлення. Надання такого документа, як додаткового, є правом декларанта, а не обов`язком. Тому навіть за наявності певних розбіжностей у такому документі, митний орган не може ставити під сумнів інформацію щодо числового значення вартості транспортного засобу, який прослідковується зі змісту наданих до митного оформлення документів згідно з переліком статті 53 МК України.

Щодо такої підстави для витребування у декларанта додаткових документів, як відомості щодо переміщення за межі ЄС товару за наданою до митного оформлення копією митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021 відсутні у відкритій базі даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу, то суд зазначає, що наявність чи відсутність у відкритій базі даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу відомостей щодо переміщення транспортного засобу не може являтися правовою підставою для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки позивач не відповідає та не може відповідати за дії нерезидентів - продавців щодо внесення відповідної інформації у базу даних Європейської комісії з тарифів та митного союзу; дана обставина жодним чином не впливає на можливість наявності сумнівів у митного органу щодо числових значень вартості транспортного засобу.

Щодо такої підстави для витребування у декларанта додаткових документів, як реквізити відправника у графі 2 ЕМД та реквізити отримувача та особи, відповідальної за фінансове врегулювання у графах 8 та 9 МД відрізняються від реквізитів, зазначених у рахунку від 01.02.2021 №4ехр/2021, контракт від 01.02.2021 № 01 та копії митної декларації MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021, то суд зазначає, що такі реквізити не є різними; експортер - нерезидент у позиціях міг невірно зазначити назву населеного пункту смт. Степанівка , проте інші ідентифікуючі реквізити вказані у повній мірі.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини 6 цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає Митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Суд зазначає, що зазначені у Повідомленні підстави для витребування у декларанта додаткових документів та описані підставі в оскаржуваному Рішенні № UA204000/2021/000016/2 (які є ідентичні), не можуть являтися обґрунтованими та такими, що призводили до виникнення сумнівів у визначеній декларантом митній вартості товару.

Натомість декларантом були надані усі необхідні документи, які стосуються питання визначення числових значень вартості КТЗ: інвойс (фактура) від 01.02.2021 №4ехр/2021 на суму 2300,00 Євро; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; платіжне доручення в іноземній валюті на суму 2300,00 Євро; висновок про якісні характеристики товарів - експертна довідка від 17.02.2021 № 4148/21 (з урахуванням листа-коригування від 09.03.2021); Контракт № 01 від 01.02.2021; Договір № 01/21 про надання митно-брокерських послуг від 15.02.2021; митна декларація країни відправлення MRN 21PL361010E0198182 від 16.02.2021.

Суд звертає увагу на те, що митний орган повинен (за наявності підстав) витребувати від декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості товару, а не усі документи, які визначені переліком статті 53 МК України.

Ненадання повного переліку документів може бути підставою для визначення митної вартості товару не за основним методом лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїх сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими та чому з наданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого числового показника.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

З даного приводу суд зазначає, що оскаржуване Рішення № UA204000/2021/000016/2 не містить опису неможливості застосування методів визначення митної вартості транспортного засобу почергово, а лише містить загальне формулювання щодо неможливості їх почергового використання.

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Суд зазначає, що при зверненні до митного органу щодо оформлення товару декларантом були надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товару та у подальшому надані додаткові документи. Натомість, відповідачем не доведено наявність обґрунтованого сумніву у заявленій митній вартості товару.

Положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни товару, вказаної у документах, які самі по собі вже підтверджують митну вартість товару.

Така позиція суду, узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, у постанові від 30.10.2018 у справі № 826/25605/15 Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного Рішення UA204000/2021/000016/2, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2270грн, сплачена відповідно до платіжного доручення від 18.06.2021 №67.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача витрати за послуги письмового перекладу документів у розмірі 550,00 грн, надані Бюро перекладів «Азбука» відповідно до рахунку від 04.06.2021 № 04/06/21-02.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини третьої статті 137 КАС України, спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Частиною четвертою статті 137 КАС України встановлено, що у випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина п`ята статті 137 КАС України).

Відповідно до статті 71 КАС України, перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Перекладач допускається ухвалою суду за клопотанням учасника справи або призначається з ініціативи суду.

Суд зазначає, що під час судового розгляду даної справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не приймалося, ухвалою суду перекладач до справи допущений не був.

Надання учасником справи до матеріалів судової справи письмових доказів з їх перекладом мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, не є тотожним поняттю залученню перекладача до справи в розумінні статті 71 КАС України.

Відповідно до статті 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Верховний Суд, розглядаючи справу № 160/7049/19 у постанові від 31.03.2020 вказав: Як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, ухвалених за результатами розгляду адміністративного позову/апеляційної скарги, спірним питанням у справі не є мова документів, які подавались позивачем митному органу під час митного оформлення. З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи .

Тобто, з`ясуванню підлягає обставина щодо понесення позивачем витрат на перекладацькі послуги до моменту звернення до суду з позовом чи замовлення таких послуг під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою доведення своєї позиції.

Як вбачається з матеріалів справи витрати на переклад документів здійснені 04.06.2021, а до суду з позовом позивач звернувся 09.07.2021.

Таким чином, позивач не довів суду, що заявлені витрати пов`язані з судовим розглядом саме даної справи, а тому підстав для стягнення з відповідача таких витрат немає.

Окрім цього позивач просив суд стягнути на його користь суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000грн.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження обставин щодо понесення витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Верховного суду від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надані суду:

1) Договір про надання правової допомоги від 01.04.2021 №11-03/21, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Бона Фіде», відповідно до якого Замовник доручає, а Об`єднання приймає на себе обов`язки надавати Замовнику комплекс юридичних послуг, представляти інтереси Замовника в суді;

2) Рахунок на оплату від 14.04.2021 №4 на суму у розмірі 16800грн;

(3) Акт виконаних робіт (без дати) відповідно до якого надані послуги: юридичні послуги по оскарженню коригування митної вартості товару, а саме напівпричіп платформа FRUEHAUF FKSRT4GA, VIN НОМЕР_1 : правова (правнича) консультація клієнта, роз`яснення положень законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини та визначення правової позиції; вивчення наданих документів та їх аналіз; підготовка позовної заяви та за необхідності підготовка апеляційної та касаційної скарг; супровід розгляду адміністративної справи - 8000 грн.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що Договір про надання правової допомоги від 01.04.2021 №11-03/21 не містить приписів щодо визначення фіксованого розміру гонорару, а тому позивач має надати суду додаткові документи, що підтверджують вартість понесених витрат.

Відповідно до пункту 3.1 Договору про надання правової допомоги від 01.04.2021 №11-03/21, розмір оплати на надані послуги визначається Об`єднанням, погоджується Замовником у актах виконаних робіт, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Суд зазначає, що долучений до позову Акт виконаний робіт (без дати) містить лише загальне посилання на перелік наданих послуг та визначає лише загальну суму в розмірі 8000 грн. При цьому, позивач не надав суду належного підтвердження вартості послуг ані за видами, ані за годинами, затраченими адвокатом.

Акт виконаний робіт містить опис наданої послуги підготовка позовної заяви та за необхідності підготовка апеляційної та касаційної скарг, яка визначає майбутні витрати - апеляційна та касаційна скарга.

З даного приводу суд зазначає, що наданий до договору акт виконаних робіт (надання послуг) має містити лише перелік тих послуг, які фактично надані, та із зазначенням вартості кожної окремої послуги, яка надана.

Також суд відхиляє такий доказ, як рахунок на оплату №4 від 14.04.2021 на суму у розмірі 16800,00 грн, оскільки такий документ містить лише загальне посилання на договір від 01.04.2021 №11-03/21, який укладений не лише щодо справи про оскарження рішення про коригування митної вартості товару по конкретному транспортному засобу, а стосується і іншого товару.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 міститься такий правовий висновок: Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним .

Тобто, у випадку зазначення у договорі фіксованої суми гонорару, така сума не підлягає підтвердженню додатковим документом - детальний опис робіт.

У даному ж випадку, Договір про надання правової допомоги від 01.04.2021 №11-03/21 не містить установлення фіксованого розміру гонорару, а тому позивач зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази понесення витрат з детальним описом.

Вказане свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 10.03.2021 № UA204000/2021/000016/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аса Транс» суму судового збору в розмірі 2270 грн за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби.

У стягненні витрат по оплаті послуг з перекладу документів в розмірі 550 грн та щодо витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аса Транс" (вул. Центральна, 76 В,смт. Степанівка,Сумський район, Сумська область,42305, ЄДРПОУ/РНОКПП 44140704)

Відповідач - Поліська митниця Держмитслужби (вул. Соборна, 104,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43350097)

Повний текст рішення складений 25 травня 2022 року

Суддя У.М. Нор