Справа № 240/20109/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20109/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

18 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

представника відповідача: Мельнічука Ю.В.,

представника позивача: Очича А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №231 о/с від 21.07.2021 в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" з 21.07.2021;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 22.07.2021;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

- рішення в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №231 о/с від 21 липня 2021 року про звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 22 липня 2021 року;

- зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2021 по день ухвалення рішення суду в сумі 83 478,24 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що відповідачем дотримано вимог Закону України № 580-VIII та Положення №114 та звільнено позивача з 21.07.2021 на підставі поданого раніше рапорту. Також відповідач зауважує, що позивач не приступив до виконання службових обов`язків після оскарження попереднього наказу про звільнення №79 о/с від 03.03.2021, що доводить правомірність прийнятого наказу №231 о/с від 21.07.2021.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи положення ч.1 ст. 308 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подав Начальнику ГУ НП в Житомирській області рапорт у якому вказано: "Прошу звільнити мене зі служби в поліції у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме (погіршення самопочуття). Перед звільненням прошу направити мене на медичне обстеження військов - лікарською комісією". У рапорті відсутня дата його підписання позивачем (не вказано день та місяць) (а.с. 55).

До матеріалів справи додано копію направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертиз щодо ОСОБА_1 .

У Довідці Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" №101 від 03.03.2021 щодо ОСОБА_1 вказано: "Придатний до служби в поліції".

Відповідачем надано до суду копію Подання від 03.03.2021 до звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

У розділі Подання "Висновок старших начальників" зазначено, що позивач підлягає звільненню зі служби в поліції за пунктом 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

У розділі Подання "Рішення за поданням" вказано: "Старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію"".

Наказом №79 о/с від 03.03.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" з 03.03.2021 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 31.12.2020.

У листі управління кадрового забезпечення ГУ НП в Житомирській області від 29.04.2021 №1362/12/02-2021 вказано, що у наказі №7 о/с від 03.03.2021 зазначена підстава звільнення рапорт ОСОБА_1 від 31.12.2020, оскільки даний рапорт поданий останнім без дати його написання, тому в наказі про звільнення була визначена саме резолюція у рапорті безпосереднього керівника із зазначенням дати звільнення, а саме з 31 грудня 2020 року (а.с. 64).

Не погодившись з Наказом №79 о/с від 03.03.2021, ОСОБА_1 оскаржив його у судовому порядку.

Наказом №231 о/с від 21 липня 2021 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п.7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" з 21 липня 2021 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 31.12.2020.

Вважаючи наказ №231 о/с від 21 липня 2021 року протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про національну поліцію" (далі - Закон №580).

Частиною 1 статті 1 Закону №580 передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Приписами ч.ч. 2-3 статті 77 Закону №580 визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час їх виникнення є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

Пунктом 68 Положення №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що ОСОБА_1 подав начальнику ГУ НП в Житомирській області рапорт у якому вказано: "Прошу звільнити мене зі служби в поліції у зв`язку з наявністю поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а саме (погіршення самопочуття). Перед звільненням прошу направити мене на медичне обстеження військово - лікарською комісією". У рапорті відсутня дата його підписання позивачем (не вказано день та місяць).

Вказаний рапорт було реалізовано відповідачем двічі: наказом №79 о/с від 03.03.2021, яким позивача звільнено зі служби в поліції з 03.03.2021 та наказом №231 о/с від 21.07.2021, яким позивача звільнено зі служби в поліції з 21.07.2021. Зазначені обставини відповідачем не спростовуються.

Однак, законодавством України, чинним на дату звільнення позивача зі служби, не встановлено можливості реалізації одного й того ж рапорту про звільнення зі служби в поліції більше, ніж один раз.

При цьому, рішенням суду від 01 липня 2021 року у справі №240/5222/21, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 ухвалено: "Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області №79 о/с від 03.03.2021 року щодо звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 04.03.2021 року. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2021 по день ухвалення рішення суду в сумі 57571,20 грн".

Щодо твердження відповідача, що позивач не відкликав свій рапорт, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач мав обґрунтовані сподівання, з урахуванням принципу правової визначеності, що його право на працю не буде порушене шляхом реалізації його рапорту більше ніж один раз.

Частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В свою чергу, звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на незаконність такого звільнення і тягне за собою відновлення порушених прав працівника.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що Наказ №231 від 21.07.2021 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів або вимог в частині обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що належить до виплати позивачу , тому з урахуванням встановлених ч.1 ст.308 КАС України меж перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів не перевіряє обґрунтованість суми, що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 травня 2022 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.