Справа № 380/2041/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року справа №380/2041/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Рехліцький Р.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дегтяренка О.О.

представника відповідача Кухар Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі відповідач) в якому просить скасувати податкове повідомлення рішення №28364/13-01-07-14 від 23.12.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Цивільний кодекс України не визначає такого суб`єкта права власності, як фізична особа підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність. Відтак, нерухоме майно, підсумовує позивач, має реєструватись виключно за фізичною особою. Покликаючись на положення пунктів 198.1 та 198.3 статті 198 ПК України, позивач вважає, що вона мала право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого при придбанні будівельних матеріалів та будівництві нерухомого майна. Додатково зазначає, що згадане нерухоме майно використовується під час здійснення нею господарської діяльності.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає, що ним правильно встановлено порушення норм податкового законодавства у зв`язку з чим позивачем завищено суму від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. При цьому, зазначає, що оскільки суб`єктом права власності об`єктів нерухомості є фізична особа, а не фізична особа підприємець, яка здійснювала оплату за придбання будівельних матеріалів та будівництві такого нерухомого майна, то фактично відбулась передача від фізичної особи підприємця у приватну власність фізичної особи.

Позивач та його представник просять позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 29.03.2022 року занесеною до протоколу судового засідання строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 28.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування від`ємного значення податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість позивача за вересень 2021 року відповідачем складено акт №22556/13-01-07-14-03/ від 25.11.2021 року.

Цим актом встановлено порушення п.185.1 ст.185; п.187.1 ст.187; п.188.1 ст.188; п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 ПК України, внаслідок чого підприємцем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за вересень 2021 року у сумі 1789856 грн. 00 коп.

На підставі згаданого акта, у відповідності до підп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №28364/13-01-07-14 від 23.12.2021 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2021 року на 1789856 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаними податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є податкове повідомлення-рішення №28364/13-01-07-14 від 23.12.2021 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтувалося на висновках контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 3178833 грн. 33 коп. з реалізації (переходу права власності) об`єктів нерухомості, яке призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2021 року.

При цьому, обставини оформлення та реєстрації права власності на нерухоме майно (склади-холодильники літ. Г-2, нежитлова будівля літ. Г-2, об`єкт житлової нерухомості площею 1415,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 227; офісно-складські приміщення: літ.Б-1 площею 734,2 кв.м. та літ.В-2 площею 282,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_1 та обставини того, що замовником будівництва цього майна виступала фізична особа підприємець ОСОБА_1 , здійснення нею фінансування будівництва зі свого поточного рахунку фізичної особи підприємця не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Спірним у цій справі є обґрунтованість висновків відповідача про реалізацію (переходу права власності) згаданих об`єктів нерухомості з чим пов`язуються порушення податкового законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 ст.2 Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року за №435-ІV, з наступними змінами та доповненнями (далі ЦК України), учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи (далі особи).

Як передбачено ч.2 ст.55 Господарського Кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі ГК України), суб`єктами господарювання є:

господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Як передбачено ч.1 ст.318 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (фізичні та юридичні особи).

Аналогічні за змістом положення містяться і у ч.1 ст.325 цього Кодексу.

В контексті наведеного судом береться до уваги лист приватного нотаріуса від 19.04.2022 року за №83/01-16, в якому зазначено, що згідно вимог чинного законодавства державна реєстрація права власності за фізичною особою підприємцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не вбачається можливою.

Зміст наведених норм вказує на те, що податкове законодавство, цивільне та господарське законодавство не визначає як окремого суб`єкта права фізичну особу підприємця, а тому реєстрація права власності на нерухоме майно, як і на будь-яке інше, не може бути здійснена на неї.

Згідно акта перевірки фізична особа ОСОБА_1 зареєструвала нерухоме майно створене фізичною особою підприємцем з таким самим ім`ям, що вважається контролюючим органом реалізацією (переходом) цього нерухомого майна.

Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на положеннях підпунктів 14.1.105, 14.1.129 п.14.1 ст.14, пунктів 172.8, 172.11 ст.172 ПК України.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації (абзац другий цієї ж частини).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абзац третій згаданої частини).

Зміст положень ч.1 ст.182 ЦК України, вказує на те, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Абзацом першим ч.3 ст.331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Наведені норми дозволяють прийти до висновку, що новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних прав після першої державної реєстрації.

Відтак, оскільки фізична особа ОСОБА_1 вперше набула право власності на згадане новостворене нерухоме майно під час державної реєстрації такого, висновок відповідача про реалізацію (перехід) такого майна є хибним. В цьому випадку має місце реєстрація новоствореного нерухомого майна, а не його реалізація (перехід).

Враховуючи те, що чинне законодавство не визначає фізичну особу підприємця як суб`єкта правовідносин, а право власності на нерухоме майно набуте фізичною особою під час державної реєстрації такого, висновки контролюючого органу про реалізацію (перехід права власності) створених об`єктів нерухомості фізичною особою підприємцем до фізичної особи не відповідають обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства.

Розглядаючи даний спір суд не може залишити поза увагою і таке.

Зміст положень ч.2 ст.50 ЦК України, ст.55 ГК України та ст.ст.162, 177 ПК України, дозволяє суду прийти до висновку, що термін «фізична особа підприємець» стосується реалізації права фізичної особи на підприємницьку (господарську) діяльність та оподаткування такої діяльності, та не вводить нового суб`єкта правовідносин, тобто є складовою статусу суб`єкта, а не суб`єктом.

Відтак, висновки про порушення п.185.1 ст.185; п.187.1 ст.187; п.188.1 ст.188; п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 ПК України повинні ґрунтуватись на аналізі підприємницької (господарської) діяльності та пов`язаності сформованого позивачем від`ємного значення суми податку на додану вартість з такою діяльністю.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом не досліджувались обставини пов`язаності сформованого позивачем від`ємного значення суми податку на додану вартість з його підприємницькою (господарською) діяльністю, а лише констатовано факт реалізації (переходу права власності) об`єктів нерухомості від фізичної особи підприємця до фізичної особи.

Враховуючи те, що в акті перевірки такого аналізу не проведено, суд в силу положень ст.6 Конституції України, ч.2 ст.2 КАС України, не наділений повноваженнями досліджувати ті обставини, які не були предметом перевірки, в контексті порушень зазначених норм ПК України.

З огляду на викладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям правомірності, передбачених пунктами 1 та 3 ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відтак, позовні вимоги є обгрунтованими, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області №28364/13-01-07-14 від 23.12.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 27 травня 2022 року.

Суддя В.Я.Мартинюк