Справа № 440/1206/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 440/1206/21 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К., Григорович П.О., Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради» до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство розвитку громад та територій України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва передано позов Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради» до Кабінету Міністрів України, в якому позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України у зв`язку з порушенням приписів пункту 7 статті 6, пункту 5 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» від 03 листопада 2016 року № 1730-VIII (далі - Закон № 1730- VIII) щодо затвердження Порядку списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електроенергію та зобов`язати Кабінет Міністрів України розробити та затвердити Порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електроенергію у відповідності до вимог пункту 7 статті 6, пункту 5 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1730-VIII.

Позовні вимоги мотивовано тим, що, на думку позивача, відповідача вищезазначеними нормами було зобов`язано затвердити порядок списання. При цьому, позивач стверджує, що бездіяльність відповідача унеможливлює списання сум пені, інфляційних втрат та штрафу, застосованих до позивача постачальником та стягнутих судовими рішеннями.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.03.2022.

Розгляд апеляційної скарги 16.03.2022 не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2022 року № 16 "Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану".

У зв`язку з тим, що розгляд справи 16.03.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 25.05.2022 у відкритому судовому засіданні.

12.04.2022 до суду під № 11840 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні (в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів) представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є підприємством централізованого водопостачання та водовідведення.

05.11.2015 Господарським судом Полтавської області винесено рішення по справі № 917/2044/15 про часткове задоволення позову ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" про стягнення штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань: пеня в розмірі 45353,95 грн., інфляційних втрат в розмірі 974456,68 грн., та 3% річних 68704,16 грн., а також витрат на сплату судового збору в розмірі 16327,72 грн.

Також, рішенням господарського суду Полтавської області від 10.03.2016 у справі № 917/2654/15, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" було задоволено частково та стягнуто Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Горішньоплавнівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 99267,98 грн. пені, 7400,30 грн. 3% річних та 14376,24 грн. інфляційних втрат, 3304,69 грн. судового збору.

Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" з вимогою про списання даної заборгованості на підставі приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», однак, зазначений контрагент відмовив позивачу, стверджуючи про те, що нормами вищезазначеного Закону списання вищезазначених штрафних санкцій та втрат не передбачено.

Вважаючи протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію, нараховані за попередній період не є заборгованістю, яка підлягає реструктуризації за нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року №1730-VІІІ. Крім того, судом наголошено на тому, що з 29.08.21, у силу внесених змін до законодавства, відповідач має затверджувати лише типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію, а не порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію, що унеможливлює задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, оскільки на момент розгляду справи серед зобов`язань та повноважень відповідача відсутні обов`язки та повноваження на затвердження порядку списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електроенергію.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк в Уряду є обов`язок затвердити Порядок. При цьому, внаслідок такої бездіяльності відсутня можливість списання сум пені, інфляційних витрат та штрафу застосованих до позивача постачальником та стягнутими судовими рішеннями. Також, акцентовано увагу на тому, що на момент набрання Законом чинності, він не мав заборгованості перед постачальником, а існуюча на момент звернення до суду заборгованість складається виключно з нарахованої пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних, що виникли на підставі рішень суду. Апелянт вказує на те, що всі доводи позивача стосовно неможливості укладення договору реструктуризації заборгованості з постачальником при відсутності такої заборгованості, залишені судом поза увагою.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З метою вирішення питань, пов`язаних з виконанням підприємствами теплоенергетики та водопровідно-каналізаційного господарства грошових зобов`язань з оплати за спожиті енергоносії, погашенням утвореної заборгованості перед газопостачальними та електропостачальними організаціями, врегулювання пені та штрафних санкцій, нарахованих на таку заборгованість, Мінрегіоном розроблено та Верховною Радою України 03.06.2016 прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VІІІ (далі - Закон № 1730-VIII).

На реалізацію Закону № 1730-VІІІ, Урядом прийнято наступні підзаконні акти: постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 «Про затвердження Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та користування зазначеним реєстром»; постанову Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 221 «Про затвердження Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію»; постанову Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 222 «Про затвердження Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, теплову енергію»; постанову Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування»;

Також, Мінрегіоном видано наказ від 15.03.2017 № 53 «Про затвердження Типового положення про територіальні комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах».

Згідно норм ч. 1 ст. 6 Закону, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 липня 2016 року для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості.

Так, для досягнення цієї мети Закон передбачає комплекс організаційних та економічних заходів, зокрема, реструктуризацію заборгованості (стаття 6) та списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії (стаття 7).

При цьому, за загальним правилом частин першої-третьої статті 6 та частини першої статті 7 Закону, застосування механізму реструктуризації заборгованості та списання відповідних нарахувань пов`язується з укладенням між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості на 60 місяців і його належним виконанням.

У частині першій статті 6 Закону йдеться про визначення розміру заборгованості, яка підлягає реструктуризації і до якої на момент її визначення не включаються суми неустойки! (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, у той час як у частині третій статті 6 Закону йдеться про те, що в подальшому на визначену у договорі заборгованість не здійснюються такі нарахування.

Слід врахувати, що сама стаття 7 Закону стосується списання суми неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних і подальше звільнення від нарахування на реструктуризовану заборгованість, водночас не обмежує дію норми частини першої статті 5 Закону, відповідно до якої, заборгованість, яка тільки підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, однак ще не реструктуризована, визначається без урахування суми неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних. Також, Закон надає кредитору можливість захистити свої права у разі недобросовісної поведінки боржника, який після включення до Реєстру ухиляється від погашення заборгованості. Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, норми Закону в сукупності встановлюють засоби для кредитора, які спрямовані на забезпечення виконання обов`язку боржника, якого включено в Реєстр, однак він ухиляється від сплати заборгованості. Кредитор має ініціювати укладення договору про реструктуризацію, а в разі ухилення боржника від його укладення - звернутись до органу для виключення боржника з реєстру, після чого кредитор може здійснити нарахування на непогашену суму заборгованості неустойку (штраф, пеню), проценти річних та інфляційні нарахування за весь час існування такої заборгованості.

Тож, з наведеного слідує, що за частиною першою статті 6 Закону, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість підприємств централізованого водопостачання, водовідведення за спожиту електричну енергію станом на 1 липня 2016 року для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію), не погашена станом на 31 грудня 2016 року, за умови відсутності поточної заборгованості за електричну енергію на дату укладення договору про реструктуризацію заборгованості, є такою, що підлягає реструктуризації за умови включення такої організації до Реєстру. У випадку погашення цієї заборгованості боржником - учасником процедури врегулювання без укладення договору про реструктуризацію відсутні підстави для стягнення з нього неустойки (штрафу, пені), процентів річних та інфляційних нарахувань, нарахованих на таку заборгованість, що повністю відповідає основній меті Закону.

Отже, суд першої інстанції цілком обґрунтовано виснував, що суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію, нараховані за попередній період, не є заборгованістю, яка підлягає реструктуризації за нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 3 листопада 2016 року № 1730-VІІІ.

До того ж, слід врахувати, що частиною 7 статті 6 вищезазначеного Закону в редакції, яка діяла на момент пред`явлення позову, було визначено, що типовий договір про реструктуризацію заборгованості та порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Водночас, згідно із Законом України від 14.07.2021 № 1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який набрав чинності 29.08.2021, у частині сьомій статті 6 слова "та порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість" виключено, що дає підстави стверджувати, що з 29.08.21, у силу Закону, відповідач має затверджувати лише типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожиту електричну енергію, а не порядок списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію, що у свою чергу, унеможливлює задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, оскільки на момент розгляду справи серед зобов`язань та повноважень відповідача відсутні обов`язки та повноваження на затвердження порядку списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електроенергію.

Зазначені зміни необхідно було внести у зв`язку із виключенням правової колізії, оскільки списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожиту електроенергію, як на день виникнення правовідносин так і після вже визначено статтею 7 Закону № 1730-VIII.

Відповідно до пункту 2 статті 7 Закону 1730-VІІІ (ред. із змінами, внесеними згідно із Законом № 1639-ІХ від 14.07.2021), на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 6 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню (частина друга статті 7 Закону 1730-VІІІ) (ред. із змінами, внесеними згідно із Законом № 1639-ІХ від 14.07.2021); неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення укладеного договору про реструктуризацію заборгованості (частина третя статті 7 Закону 1730-VІІІ) (ред. із змінами, внесеними згідно із Законом № 1639- ІХ від 14.07.2021).

Також, слід врахувати, що списання заборгованості суб`єктів господарювання та нарахованих на неї неустойки та штрафних санкцій, здійснюється відповідно до правил бухгалтерського обліку, зокрема шляхом звіряння взаєморозрахунків між боржником і кредитором та підписанням відповідних актів з фіксацією суми коштів (штрафних санкцій), що підлягає списанню, а також суми заборгованості, що обліковується в їх бухгалтерському обліку після проведення такого списання. Актом, що регулює вказане питання є Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за № 725/4018.

Тож, позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 25.05.2022.

< Справа слухалась у (обов`язкове для заповнення) >