Справа № 160/2521/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2022 року Справа № 160/2521/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, відповідача- 2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
03.02.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до відповідача-1: Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі відповідач-1) , відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ( далі відповідач-2), у якому позивач просить:
- визнати протиправними дії відповідача Архітектурно-планувальне Управління департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у ненаданні адміністративної послуги по заяві ОСОБА_1 (про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) від 30.06.2018 р.;
- визнати протиправним та скасувати рішення (відмову) державного кадастрового реєстратора відділу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №838/0-2087/6-21 від 14 грудня 2021 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки по фактичному розміщенню гаража за адресою АДРЕСА_1 .;
- зобов`язати державного кадастрового реєстратора відділу Головного управління Держкадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2021 р.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що з метою оформлення права власності на земельну ділянку та на виконання рішення Дніпропетровської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, було розроблено проект та надано на погодження до відповідачів. Проте, всупереч діючому законодавству відповідачами не було у належний спосіб розглянуто наданий проект землеустрою та надано відповідь, що не передбачена чинним законодавством. Позивач вважає такі дії протиправними, такими що порушують його гарантоване право на оформлення права власності на земельну ділянку. У зв`язку з наступним, звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачу запропоновано усунути недоліки позову протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху, а саме: сплатити судовий збір за подання позову та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивачем у встановлений судом строк усунуто недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 р. справу № 160/2521/22 прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами адміністративного позову отримано відповідачем-1 12.04.2022р., відповідачем-2 14.04.2022р., про що в матеріалах адміністративного позову наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
03.05.2022 р. відповідачем-1 надано відзив на адміністративний позов. Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позу відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було реорганізовано з припиненням юридичної особи, правонаступником є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради. Позивач звертався за погодженням проекту землеустрою та йому неодноразово було повідомлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста зазначено земельна ділянка знаходиться на існуючій території садибної житлової забудови (Ж-1). Розміщення окремо розташованого гаража поза межами присадібної ділянки на зазначеній території не відповідає вимогам чинної містобудівної документації. Також, на момент розгляду справи до повноважень відповідача не відноситься погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у місті.
Відповідачем-2 не було надано відзиву проти позову, з клопотаннями, заявами, додатковими поясненнями відповідач-2 до суду не звертався.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. здійснено заміну відповідача-1 у справі з Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради.
У встановлений строк відповідачем-1 не було надано відзиву проти позову, з клопотаннями, заявами, додатковими поясненнями відповідач-1 до суду не звертався.
Відповідно до ч.1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Рішенням сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради від 22.07.2015р. №85/66 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянам у м. Дніпропетровську» надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих гаражів у м. Дніпропетровську, зокрема, громадянину ОСОБА_1 , місце розташуванням земельної ділянки: АДРЕСА_2 .

На виконання договору № 11 ДП ОС від 25.07.2016 р. фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованого гаража за адресою: АДРЕСА_2 .

22.06.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з заявою про погодження проекту землеустрою.

30.06.2017 р. Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надало відповідь № 8/21-318, якою повідомило, що за матеріалами генерального плану розвитку міста та плану зонування території міста зазначена земельна ділянка знаходиться в зоні садибної житлової забудови (Ж-1). Та, що розміщення окремого гаража на зазначеній території поза межами присадибної ділянки не відноситься до переважних, супутніх та допустимих видів використання зазначеної територіальної зони та не відповідає вимогам чинної містобудівної документації. З огляду на викладене, документи було повернуто.

Позивач повторно звернувся до Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з заявою про погодження проекту землеустрою.

25.02.2019 р. Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь № 4/16-379, якою повідомлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка розташована на існуючій території садибної житлової забудови.

Розміщення окремо розташованого гаража поза межами присадибної ділянки на зазначеній території не відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

21.10.2020 р. Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповідь № 4/16-3147, якою повідомлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста зазначена земельна ділянка розташована на існуючій території садибної житлової забудови.

Розміщення окремо розташованого гаража поза межами присадибної ділянки на зазначеній території не відповідає вимогам чинної містобудівної документації.

17.11.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою щодо державної реєстрації земельної ділянки.

14.12.2021 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомлено листом № 838/0-2087/6-21, що подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Не погоджуючись з такою позицією відповідачів, та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель визначаються Земельним кодексом України.

У відповідності до абзацу 1 частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За приписами статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6 статті 118).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина 7 ст. 118).

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 5, 6, 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 вказаного Закону України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Згідно до п. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 зазначеного Закону України державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відмова в державній реєстрації земельної ділянки з підстав, не передбачених цією частиною, заборонена.

Державний кадастровий реєстратор зазначає вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про землеустрій» подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінюючи усі докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з заявами про погодження проекту землеустрою.

Головним архітектурно-планувальним управлінням Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради надано відповіді від 30.08.2017 р. № 8/21-318, від 25.02.2019 р. № 4/16-379, від 21.10.2020 р. № 4/16-3147, якими повідомлено, що за матеріалами генерального плану розвитку міста та плану зонування території міста зазначена земельна ділянка знаходиться в зоні садибної житлової забудови (Ж-1). Розміщення окремого гаража на зазначеній території поза межами присадибної ділянки не відноситься до переважних, супутніх та допустимих видів використання зазначеної територіальної зони та не відповідає вимогам чинної містобудівної документації. З огляду на викладене, документи було повернуто.

У відзиві на позов Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради зазначає, що на момент розгляду справи не має повноважень здійснювати погодження проектів землеустрою.

Вказані доводи відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки на момент звернення позивача до Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з заявами про погодження проекту землеустрою у вказаного суб`єкта владних повноважень, правонаступником якого є відповідч-1, були повноваження на погодження проектів землеустрою.

При цьому, з відповідей Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради вбачається, що суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України (чинної, на момент виникнення спірних правовідносин), при розгляді заяв позивача.

Так, всупереч вимогам наведених норм законодавства, не було здійснено посилання на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері; не надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків.

До відповідей та до відзиву на позовну заяву не було надано доказів на підтвердження обставин, зазначених у відповідях.

Критерій обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати й дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення має бути вмотивованим.

Таким чином, відповіді Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30.08.2017 р. № 8/21-318, від 25.02.2019 р. № 4/16-379, від 21.10.2020 р. № 4/16-3147 не відповідають вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесені на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством, та необґрунтовані, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою щодо державної реєстрації земельної ділянки.

14.12.2021 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області позивача повідомлено листом № 838/0-2087/6-21, що подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, положеннями ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, а саме: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Відмова в державній реєстрації земельної ділянки з підстав, не передбачених цією частиною, заборонена.

Таким чином, зазначена в рішенні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.12.2021 р. № 838/0-2087/6-21 підстава для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки не передбачена ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Враховуючи зазначене, рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.12.2021 р. № 838/0-2087/6-21 не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесено на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, визначений законодавством, та необґрунтоване, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо вимоги про відшкодування судових витрат, що складається з витрат на проїзд до суду, листування, виготовлення копій документів та оцінено позивачем у 500 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, згідно з додатком.

Згідно з додатком до цієї постанови компенсація в адміністративних справах витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» установлено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Відповідно до пункту 9 цієї постанови витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Проте, позивачем для встановлення заявленого розміру для відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи не було надано до суду жодних доказів на підтвердження понесення фактичних витрат.

З огляду на викладене позовна вимога про відшкодування витрат пов`язаних із судовим розглядом справи є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідачів пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 30.08.2017 р. № 8/21-318, від 25.02.2019 р. № 4/16-379, від 21.10.2020 р. № 4/16-3147.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №838/0-2087/6-21 від 14 грудня 2021 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки по фактичному розміщенню гаража за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2021р. № Н-838/0/5-21 та документацію із землеустрою, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного архітектурно планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49600, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-А, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496,20грн. (чотириста дев`яності шість гривень 20 копійок).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (вул. Філософська, 39-А, м. Дніпро, 49006, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496,20грн. (чотириста дев`яності шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук