Справа № 160/75/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2022 року м. Дніпросправа № 160/75/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Замкової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 (суддя Юрков Е.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська міська рада, про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська міська рада, в якому просив:

визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровський області: від 11.07.2019 р. №00436 про сплату 7588 грн. 42 коп., №00436 про сплату 8708 грн. 02 коп., №00436 про сплату 8708 грн. 02 коп., №00436 про сплату 8832 грн. 42 коп., №00436 про сплату 8832 грн. 42 коп., №00436 про сплату 7712 грн. 82 коп., №00436 про сплату 6966 грн. 42 коп., №00436 про сплату 6842 грн. 02 коп., №00436 про сплату 7837 грн. 22 коп., №00436 про сплату 7339 грн. 62 коп., №00436 про сплату 5971 грн. 21 коп., №00436 про сплату 6966 грн. 42 коп., №00436 про сплату 6095 грн. 61 коп., №00436 про сплату 5349 грн. 21 коп., №00436 про сплату 3980 грн. 81 коп., №00436 про сплату 4354 грн. 01 коп., №00436 про сплату 5722 грн. 41 коп., №00436, про сплату 6966 грн. 42 коп., №00436 про сплату 1478 грн. 79 коп., №00436 про сплату 6258 грн. 42 коп., №00436 про сплату 7154 грн. 72 коп., №00436 про сплату 5520 грн. 97 коп., №00436 про сплату 6350 грн. 59 коп., №00436 про сплату 5981 грн. 88 коп., №00436 про сплату 4809 грн. 03 коп., №00436 про сплату 5638 грн. 66 коп., №00436 про сплату 4901 грн. 22 коп., №00436 про сплату 4348 грн. 14 коп., №00436 про сплату 3175 грн. 30 коп., №00436 про сплату 3451 грн. 83 коп., №00436 про сплату 6166 грн. 23 коп., №00436 про сплату 7154 грн. 72 коп., №00436 про сплату 7062 грн. 54 коп., №00436 про сплату 7062 грн. 54 коп., №00436 про сплату 5638 грн. 66 коп., №00436 про сплату 3747 грн. 20 коп., №00436 про сплату 1719 грн. 85 коп., №00436 про сплату 4349 грн. 72 коп., №00436 про сплату 4302 грн. 07 коп., №00436 про сплату 4294 грн. 14 коп., №00436 про сплату 2564 грн. 65 коп., №00436 про сплату 3805 грн. 75 коп., №00436 про сплату 4349 грн. 72 коп., №00436 про сплату 2242 грн. 11 коп., №00436 про сплату 2894 грн. 42 коп., №00436 про сплату 2726 грн. 56 коп., №00436 про сплату 1948 грн. 06 коп., №00436 про сплату 2278 грн. 86 коп., №00436 про сплату 1984 грн. 82 коп., №00436 про сплату 1764 грн. 28 коп., №00436 про сплату 1286 грн. 45 коп., №00436 про сплату 1396 грн. 72 коп., загалом на суму 264583,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що спірні податкові повідомлення - рішення про нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 роки є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки їх складено щодо об`єктів житлової нерухомості, яка не придатна до проживання. На думку позивача, відповідно до п.п. «ґ» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України вказане майно не є об`єктом оподаткування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено зокрема про те, що в ухвалі про зупинення провадження у даній справі судом першої інстанції було зазначено, що достатньою умовою визнання нерухомого майна таким, що не є об`єктом оподаткування є ухвалення та набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про зобов`язання виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир, а не безпосереднє виконання рішення суду виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради. Натомість, у своєму рішенні по суті суд першої інстанції робить зовсім протилежний висновок, посилаючись на те, що відповідне рішення виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради про непридатність для проживання квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , 82А, 82Б, 85, 85А, 89, 89А, 90, 91, 92А, 92Б, 92В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 не прийнято, а позивачем не було вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20, а тому нерухоме майно не бути визнано таким, що не є об`єктом оподаткування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що позивачем не надано до суду рішення органу місцевого самоврядування про визнання житлової нерухомості непридатною для проживання для підтвердження правомірності застосування податкової пільги, передбаченої пп. «ґ» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Відповідач також звернув увагу на те, що податкові повідомлення-рішення сформовано 11.07.2019 за податкові періоди 2016-2018 роки, що виключає можливість застосування пільги, передбаченої пп. «ґ» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, навість за умови прийняття органом місцевого самоврядування рішення про непридатність житлової нерухомості для проживання, оскільки таке рішення не стосуватиметься правовідносин, які виникли до його винесення.

Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про те, що належні на праві власності позивачу об`єкти житлової нерухомості є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так як такі не визнавались непридатними для проживання, отже не підлягають звільненню від оподаткування на підставі пп. «ґ» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомості: квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , 54, 62, 71, 79, АДРЕСА_11 , 82А, 82Б, 85, 85А, 89, 89А, 90, 91, 92А, 92Б, 92В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 11.07.2019 року винесено податкові повідомлення-рішення за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості»:

№00436 про сплату 7588 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 8708 грн. 02 коп.,

№00436 про сплату 8708 грн. 02 коп.,

№00436 про сплату 8832 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 8832 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 7712 грн. 82 коп.,

№00436 про сплату 6966 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 6842 грн. 02 коп.,

№00436 про сплату 7837 грн. 22 коп.,

№00436 про сплату 7339 грн. 62 коп.,

№00436 про сплату 5971 грн. 21 коп.,

№00436 про сплату 6966 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 6095 грн. 61 коп.,

№00436 про сплату 5349 грн. 21 коп.,

№00436 про сплату 3980 грн. 81 коп.,

№00436 про сплату 4354 грн. 01 коп.,

№00436 про сплату 5722 грн. 41 коп.,

№00436, про сплату 6966 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 1478 грн. 79 коп.,

№00436 про сплату 6258 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 7154 грн. 72 коп.,

№00436 про сплату 5520 грн. 97 коп.,

№00436 про сплату 6350 грн. 59 коп.,

№00436 про сплату 5981 грн. 88 коп.,

№00436 про сплату 4809 грн. 03 коп.,

№00436 про сплату 5638 грн. 66 коп.,

№00436 про сплату 4901 грн. 22 коп.,

№00436 про сплату 4348 грн. 14 коп.,

№00436 про сплату 3175 грн. 30 коп.,

№00436 про сплату 3451 грн. 83 коп.,

№00436 про сплату 6166 грн. 23 коп.,

№00436 про сплату 7154 грн. 72 коп.,

№00436 про сплату 7062 грн. 54 коп.,

№00436 про сплату 7062 грн. 54 коп.,

№00436 про сплату 5638 грн. 66 коп.,

№00436 про сплату 3747 грн. 20 коп.,

№00436 про сплату 1719 грн. 85 коп.,

№00436 про сплату 4349 грн. 72 коп.,

№00436 про сплату 4302 грн. 07 коп.,

№00436 про сплату 4294 грн. 14 коп.,

№00436 про сплату 2564 грн. 65 коп.,

№00436 про сплату 3805 грн. 75 коп.,

№00436 про сплату 4349 грн. 72 коп.,

№00436 про сплату 2242 грн. 11 коп.,

№00436 про сплату 2894 грн. 42 коп.,

№00436 про сплату 2726 грн. 56 коп.,

№00436 про сплату 1948 грн. 06 коп.,

№00436 про сплату 2278 грн. 86 коп.,

№00436 про сплату 1984 грн. 82 коп.,

№00436 про сплату 1764 грн. 28 коп.,

№00436 про сплату 1286 грн. 45 коп.,

№00436 про сплату 1396 грн. 72 коп.

Правомірність винесення відповідачем вищезазначених податкових повідомлень-рішень є предметом судового розгляд у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади застосування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентовані розділом XII «Податок на майно» Податкового кодексу України №2755-VI.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1, підпункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомим підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

З аналізу викладеного вбачається, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, здійснюється виходячи з загальної площі об`єкта нерухомості та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

Позивач, вказуючи про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень, посилається на наявність у нього пільг передбачених підпункт «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Із аналізу вказаного слідує те, що житлова нерухомість не є об`єктом оподаткування, у разі непридатності такої нерухомості для проживання, у випадку визнання такою згідно з рішенням відповідного органу місцевого самоврядування.

При цьому, саме власник об`єкта житлової нерухомості може підтвердити, що житлова нерухомість непридатна для проживання, рішенням органу місцевого самоврядування про використання непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях або про знесення цього будинку.

Відповідно до статті 7 Житлового кодексу України непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Непридатні для проживання жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно з пунктами 5 та 10 пункту б) частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані (державні) повноваження щодо обліку житлового фонду, здійснення контролю за його використанням, а також щодо обліку об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 р. №189 та є чинним на цей час (далі - Положення №189).

Цим Положенням №189 визначено процедуру визнання жилих приміщень непридатними для проживання та їх переведення в нежилі для використання в інших цілях.

За пунктами 1, 3, 5, 6, 7 Положення №189 жилі будинки державного і громадського житлового фонду підлягають плановому суцільному обстеженню з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам. Обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. В разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. У такому разі, для обстеження стану жилих будинків виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію, яка при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітету місцевої Ради пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно з пунктом 8 Положення №189 рішення щодо придатності жилого будинку (жилого приміщення) для проживання приймає виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 10 Положення №189 передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів або утворювані ними органи управління, а також відповідні підприємства, установи, організації ведуть облік непридатних для проживання жилих будинків (жилих приміщень) та видають довідки (виписки з рішень виконавчого комітету місцевої Ради) про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає санітарним і технічним вимогам.

Якщо жилий будинок (жиле приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) в інших цілях або про знесення будинку.

Таким чином, належним, достовірним та достатнім доказом у розумінні статті 73, 75-76 КАС України непридатності житлового будинку, що належить позивачу, до проживання, знаходження його в аварійному стані, є саме рішення відповідного органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року у справі № 201/1558/20 за позовом ОСОБА_1 до Соборної районної у місті Дніпрі ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії скасовано рішення виконкому Соборної районної у місті Дніпрі ради № 104 «Про затвердження актів районної технічної комісії» від 25 квітня 2017 року; зобов`язано виконком Соборної районної у місті Дніпрі ради прийняти рішення про непридатність для проживання квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , 92А, 92Б, 92В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 .

Проте відповідне рішення виконкомом Соборної районної у місті Дніпрі ради про непридатність для проживання квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , 92А, 92Б, 92В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 не прийнято, що не заперечується учасниками справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , 92А, 92Б, 92В, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 , є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що, у свою чергу, свідчить про обґрунтованість визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спірними податковим повідомленнями-рішеннями від 11.07.2019.

Щодо доводів позивача про порушення контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про порушення процедури його направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Так, згідно із пп. 266.10.1. п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, шестидесятиденний строк сплати земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пп. 266.10.2 п. 266.10 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Із зазначеного слідує те, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

У даному випадку обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №808/144/18.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірні податкові повідомлення-рішення за податковий період 2016-2018 роки прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим останні є законними та такими, що не підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко