Справа № 280/4816/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 280/4816/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокноференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 в адміністративній справі №280/4816/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, в якій позивач просив суд: визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Управління СБ України в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача - Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, на користь позивача - ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 в сумі 168860 гривень 16 копійок (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень шістнадцять копійок), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунок щодо виплати всіх належних сум при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень Управління Служби безпеки України в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2019 по 15.05.2020 в сумі 168860 гривень 16 копійок (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень шістнадцять копійок).

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції відповідач просив скасувати рішення повністю і ухвалити нове судове рішення, яким: відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень УСБУ в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; залишити без розгляду позовні вимоги стосовно стягнення з УСБУ в Закарпатській області середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, компенсації за неотримане речове майно та компенсації за невикористані дня додаткової відпустки учасника бойових дій.

Відповідач вважає, що оскільки несвоєчасність виплат була зумовлена невизначеністю строків таких виплат в законодавстві, відсутністю коштів, а також наявністю спору щодо права позивача на такі виплати, тому обов`язок щодо виплати одноразової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у відповідача виник лише після вирішенням такого спору судом на користь позивача. Отже, на думку апелянта, будь-яких порушень строків проведення зазначених виплат допущено не було з урахуванням того, що нормами спеціального законодавства, які регулюють порядок проходження військової служби в Службі безпеки України, відповідні строки не встановлені. Також відповідач не погодився з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, погодженим судом, вважаючи, що вимоги позивача стосовно стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, останнім заявлені після закінчення строку звернення до суду, а відповідно зазначені суми не підлягали врахуванню у розрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсацій. Крім того, апелянт вважає, що судом безпідставно не враховано правову позицію ВС, викладену у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

За результатами апеляційного розгляду скарги відповідача на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у даній справі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 апеляційна скарга була задоволена частково: скасовано рішення суду першої інстанції; залишені без розгляду позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо затримки розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду; в іншій частині позовних вимог прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що на час звільнення позивача, враховуючи підставу звільнення, у відповідача не було права для нарахування компенсацій за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому на час звільнення позивача не існувало спору про їх розмір та була відсутня підстава вважати дії відповідача щодо затримки виплат протиправними. Питання щодо законності підстав звільнення позивача було вирішено пізніше, під час розгляду справи № 280/3124/19, що і слугувало підставою для зміни відповідачем підстав звільнення та виплати зазначених видів компенсацій. Отже, за наявності спору про право на зазначені види виплат, та оскільки такі виплати не нараховувались та не виплачувались відповідно до ст.116 КЗпП України, за висновком суду, були відсутні підстави для застосування до відповідача ст. 117 КЗпП України.

За результатами касаційного перегляду цієї справи Верховний Суд у своїй постанові від 26.01.2022 дійшов висновку щодо відсутності підстав для залишення частини вимог позивача без розгляду.

Так, Верховним Судом зазначено, що залишаючи без розгляду позовні вимоги, зокрема, щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень, яка була перерахована позивачу 31 березня 2020 року, суд апеляційної інстанції виходив із пропуску місячного строку звернення до суду у відповідності до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Водночас судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що з 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України було установлено карантин.

У свою чергу, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX), який набрав чинності 2 квітня 2020 року, розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства було доповнено пунктом 3 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (далі - Закон № 731-IX), згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень якого встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, строк встановлений Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.

При цьому, пунктом 3 вищезазначеного Закону пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Закон України №731-ІХ набрав чинності з 17 липня 2020 року, а тому останнім днем 20-денного строку, встановленого пунктом 2 розділу ІІ цього закону, є 06 серпня 2020 року.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що позивач міг би реалізувати своє право на звернення до суду з цим позовом у цій частині у строк до 06 серпня 2020 року, а відповідно, строк звернення до суду 17.07.2020, позивачем не пропущений.

Що стосується позовних вимог, у задоволенні яких судом апеляційної інстанції відмовлено, Верховний Суд зазначив, що за висновком суду апеляційної інстанції, саме прийняття СБ України наказу від 27 березня 2020 року про внесення змін до наказу про звільнення позивача від 23 травня 2019 року, послугувало здійсненню перерахунку і виплаті грошової компенсації, що підтверджує відсутність неправомірних дій та вини роботодавця в частині недотримання статті 116 КЗпП України на момент звільнення позивача.

Водночас, у справі № 280/3104/19 судом визнано протиправною підставу звільнення позивача, з якою пов`язане виконання установленого законом обов`язку відповідача виплатити позивачу всі суми, які належали йому саме на день звільнення. Тож неправильне визначення підстави звільнення вплинуло на право позивача своєчасно отримати одноразову грошову допомогу при звільненні. За таких обставин, Верховний Суд визначив, що зміна формулювання причин звільнення не виключає відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Подібну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц.

В свою чергу, відмовляючи з тих самих підстав позивачу у позові в частині затримки відповідачем додаткової виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 року при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою відсутність причинно-наслідкового зв`язку цієї виплати із зміною формулювання причин звільнення позивача.

За такого правового регулювання та установлених обставин у цій справі, Верховний Суд визначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 116 та 117 КЗпП України, що призвело до неправильного вирішення цього спору в частині відмови позивачу у позові.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вищевказаній частині, суд апеляційної інстанцій не з`ясував період, упродовж якого ОСОБА_1 мала бути здійснена виплата, з урахуванням часу коли позивач дізнався про порушення свого права та звернувся з вимогою про його поновлення, а також розмір середньоденного заробітку для обчислення суми заборгованості у цій частині.

Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судом апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.

За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас Верховний Суд зауважив, що позивач, заявляючи вимогу про визнання протиправними дій Управління СБУ в Закарпатській області щодо затримки розрахунку при його звільненні та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 червня 2019 року по 15 травня 2020 року, не ділив цю вимогу на частини, а обґрунтовував цей період саме наявністю остаточного розрахунку за належними йому виплатами при звільненні.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 указав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 сформулював правову позицію, відповідно до якої невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За змістом матеріалів справи позивач обґрунтовував строк по 15 травня 2020 року для цілей застосування до відповідача наслідків статті 117 КЗпП України саме проведенням з ним цього дня остаточного розрахунку за виплатами, які належали йому при звільненні, а саме виплатами, переліченими у пункті 39 цієї постанови (компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень (31 березня 2020 року); щодо додаткової виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 280/3104/19 у сумі 10008,23 грн (28 квітня 2020 року), щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням змін підстав звільнення, на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19, у сумі 85784,83 гривні (15 травня 2020 року).

Отже, з урахуванням приведеного вище, Верховним Судом касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 скасовано, справу № 280/4816/20 в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправними дії щодо затримки розрахунку при звільненні направлено для продовження розгляду, а в частині відмови у задоволенні позовних вимог на новий судовий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.

У відповідності до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Таким чином, враховуючи мотиви, з яких Верховним Судом скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021, колегія суддів доходить наступних висновків, виходячи з таких обставин справи.

Наявними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_1 з 31 липня 2006 року по 31 травня 2019 року проходив військову службу за контрактом у Службі безпеки України та мав військове звання майор.

З 2011 по 2019 роки проходив військову службу за контрактом в Управлінні СБ України в Запорізькій області на посадах слідчого та оперативного складу. З 30.03.2019 по 31.05.2019 проходив військову службу в Управлінні СБ України в Закарпатській області.

В подальшому, на підставі наказу першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 №652-ос був звільнений з військової служби в СБ України за підпунктом б пункту 61, підпунктом е пункту 62 (через службову невідповідність) та пунктом 881 Положення.

Наказом начальника УСБУ в Закарпатській області від 30.05.2019 №75-ос позивач був виключений зі списків УСБУ в Закарпатській області з 31.05.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 визнано протиправним та скасовано положення наказів першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 та начальника УСБУ в Закарпатській області 30.05.2019 №75-ос щодо визначення підстави звільнення як за підпунктом б пунктом 61, підпунктом е пункту 62 (через службову невідповідність), пунктом 88-1 Положення. Також вказаним рішенням суду зобов`язано Службу безпеки України розглянути питання щодо звільнення позивача за підпунктом а пункту 61, підпунктом г пункту 62 ( у зв`язку з проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі) та пунктом 88-1 Положення.

Рішення від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 набрало законної сили 11 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду Службою безпеки України наказом №399-ос/дск від 27.03.2020 внесено зміни до наказу першого заступника Голови СБ України №652-ос від 23.05.2019, підставою звільнення визначено підпункт г пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) замість підпункту е пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказом Управління СБ України в Закарпатській області від 09.04.2020 №66-ос змінено наказ Управління від 30.05.2019 №75-ос в частині виключення позивача зі списків особового складу.

Підставою звільнення у цьому наказі зазначено підпункт г пункту 62 ( у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказ №75-ос від 30.05.2019 доповнено позиціями щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки за 2019 рік.

Крім того, під час звільнення з військової служби позивачеві не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності УСБУ в Закарпатській області протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 позов задоволено в повному обсязі визнано протиправною бездіяльність Управління СБ України в Закарпатській області та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 22.01.2015 по 31.05.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 31.05.2019. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 набрало законної сили 13 лютого 2020 року.

Після звільнення та внесення змін у відповідні накази про звільнення розрахунок з позивачем проводився в наступному порядку:

виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 36220,26 гривень здійснена 14 червня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 762 від 10.06.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата компенсації за неотримане речове майно у сумі 27692,59 гривень здійснена 02 серпня 2019 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні № 998 від 01.08.2019 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19 у сумі 32284,61 гривень здійснена 31 березня 2020 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №385 від 30.03.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

додаткова виплата компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 10008,23 грн. здійснена 28 квітня 2020 року, що підтверджується штемпелем на платіжному дорученні №504 від 27.04.2020 та роздруківками з Ощадбанку, які надані позивачем;

виплата одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 85784,83 гривні здійснена 15 травня 2020 року, платіжним дорученням №558 від 14.05.2020 (у складі грошового забезпечення особового складу за травень 2020 року) ОСОБА_1 було перераховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 85784 грн. 83 коп.

Таким чином, з моменту звільнення 31.05.2019 з позивачем остаточний розрахунок, в тому числі і на підставі судових рішень, було здійснено 15 травня 2020 року та виплачено всі належні йому суми при звільненні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував час коли позивач дізнався про порушення свого права та звернувся з вимогою про його поновлення, розмір середньоденного заробітку для обчислення суми заборгованості у цій частині, періоди, в яких на користь позивача здійснювались належні йому виплати, період остаточного розрахунку, та судом у рішенні приведений розрахунок середнього заробітку за час затримки у сумі 168860 грн. 16 коп, виходячи з періоду затримки з 01.06.2019 (день звільнення) по 15.05.2020 (день остаточного розрахунку) та розміру грошового забезпечення за календарний день у відповідності до довідки про доходи від 07.08.2019 №58/146 в розмірі 483,84 грн.

Аналізуючи правове регулювання спірних відносин колегією суддів враховується, що за приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, висловлено, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Крім того, згідно правового висновку, викладеного у приведеному рішенні Великої палати Верховного Суду, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі і після прийняття судового рішення.

З огляду на викладене та враховуючи те, що на момент виключення зі списків особового складу, тобто 30.05.2019, у відповідача існував обов`язок здійснити розрахунок в частині виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та неотримане речове майно, а також у зв`язку з вчиненням протиправних дій щодо формулювання підстави звільнення позивача з військової служби, що позбавило позивача можливості своєчасно отримати належні йому виплати та це підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що розрахунок відповідачем був здійснений із затримкою.

Ураховуючи, що не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України.

Отже, колегія суддів погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України за період з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки такий висновок відповідає вимогам матеріального законодавства.

Водночас, колегією суддів приймаються до уваги також і правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9684/15-ц у питанні визначення розміру такого відшкодування.

Так, у вказаній справі, між іншим, Великою Палатою Верховного Суду було сформульовано висновок, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

До того ж, у вказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно наявності у позивача права на отримання передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування та розмір відшкодування визначив, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

В свою чергу колегія суддів вважає, що визначений судом розмір компенсації підлягає зменшенню з огляду на наступне.

Як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для нарахування та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки за 2019 рік слугувало рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19, яким було визнано протиправним та скасовано положення наказів першого заступника Голови СБ України від 23.05.2019 та начальника УСБУ в Закарпатській області 30.05.2019 №75-ос щодо визначення підстави звільнення як за підпунктом б пунктом 61, підпунктом е пункту 62 (через службову невідповідність), пунктом 88-1 Положення. Також вказаним рішенням суду зобов`язано Службу безпеки України розглянути питання щодо звільнення позивача за підпунктом а пункту 61, підпунктом г пункту 62 (у зв`язку з проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі) та пунктом 88-1 Положення.

Рішення від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 набрало законної сили 11 лютого 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду Службою безпеки України наказом №399-ос/дск від 27.03.2020 внесено зміни до наказу першого заступника Голови СБ України №652-ос від 23.05.2019, підставою звільнення визначено підпункт г пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) замість підпункту е пункту 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Лише після цього у відповідача виник обов`язок щодо зміни формулювання підстав звільнення позивача та наказом Управління СБ України в Закарпатській області від 09.04.2020 №66-ос змінено наказ Управління від 30.05.2019 №75-ос в частині виключення позивача зі списків особового складу; підставою звільнення зазначено підпункт г пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України; наказ доповнено позиціями щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за 21 невикористаний день щорічної відпустки за 2019 рік.

Наказ Управління СБ України в Закарпатській області від 09.04.2020 №66-ос в частині додаткової виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2019 рік на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 було виконано та виплата здійснена у сумі 10008,23 грн. 28 квітня 2020 року; виплата одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі 280/3104/19 у сумі 85784,83 гривні здійснена 15 травня 2020 року.

З урахуванням приведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду, наведені обставини колегією суддів враховуються як підстава для зменшення розміру відшкодування відповідачем - Управлінням СБ України в Закарпатській області, на користь позивача на підставі ст.117 КЗпП України, з огляду на те, що відповідач у даному випадку вчинив всі залежні від нього дії та у найкоротший строк задля виплати присуджених позивачеві сум з дня виникнення відповідних підстав для виплати.

Інші доводи щодо несвоєчасності виплати інших, присуджених на користь позивача сум на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі 280/3103/19, яке набрало законної сили 13 лютого 2020 року (випалата здійснена 31 березня 2020 року), а також компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 36220,26 гривень (здійснена 14 червня 2019 року), компенсації за неотримане речове майно у сумі 27692,59 гривень (здійснена 02 серпня 2019 року) не впливають на правове врегулювання даного спору з огляду на те, що розмір компенсації, передбаченої ст.117 КЗпП України, залежить від розміру середнього заробітку та періоду затримки, а не від окремих сум, що належали до виплати та виплачувались до моменту здійснення остаточного розрахунку.

Отже, колегією суддів враховуються дії відповідача у спірних правовідносинах, та відсутність з боку позивача відповідних обґрунтувань щодо співмірності понесених ним втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку, та заявлених до стягнення сум, а тому, за висновком колегії суддів, в даному випадку, співмірною буде вважатись сума відшкодування у розмірі 16886 грн.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню щодо визначення розміру належного позивачеві відшкодування на підставі ст.117 КЗпП України. Водночас, доводи апелянта стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправними дій, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, виплати компенсації за неотримане речове майно, щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій та стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку, колегією суддів відхиляються, оскільки Верховним Судом під час касаційного розгляду даної справи зроблено висновок про помилковість рішення суду першої інстанції у відповідній частині, та цей висновок, як зазначалось вище, є обов`язковим для суду апеляційної інстанції при новому розгляді цієї справи.

З урахуванням наведених висновків, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру належного до виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 168860 грн. 16 коп. на 16886 грн. з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 в справі № 820/1083/17 та у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. В іншій частині рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вимогам матеріального та процесуального права, прийняте за повно та всебічно встановлених і досліджених обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, отже є законним та обґрунтованим, що виключає підстави для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби Безпеки України в Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 в адміністративній справі №280/4816/20 змінити в частині розміру належного до виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та в абзаці третьому резолютивної частини рішення слова та цифри 168860 гривень 16 копійок (сто шістдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят гривень шістнадцять копійок) змінити словами та цифрами 16886 гривень 00 копійок (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість).

В іншій частині рішення суду по справі №280/4816/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко