Справа № 420/15825/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/15825/21

Суддя в суді І інстанції Цховребова М.Г. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року, у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2020 році, у розмірі 30 571,43 гривень, а також пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, у розмірі 1 210,44 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення позивних вимог, так як у межах спірних правовідносин відповідач має сплатити спірні адміністративно-господарські санкції через невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

При цьому, апелянт зазначає, що відповідачем належним чином не виконано обов`язку з подання звітності до органів державної влади про наявність вакансій для людей з інвалідністю, а судом першої інстанції помилково не надано належної оцінки вказаним обставинам.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , датою запису про проведення державної реєстрації є 04 червня 2018 року.

При цьому, відповідачем до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (форма № 10-ПОІ), відповідно до якого, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу склала 14 осіб, з яких 0 штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.

В свою чергу, 08 липня 2021 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2020 звітний рік № 414/01, згідно якого вбачається, що відповідачем не виконано нормативу з працевлаштування 1 людини з інвалідністю у 2020 році, а тому він має сплатити адміністративно-господарські санкції, у сумі 30 571,43 гривні.

При цьому, у зв`язку з несплатою нарахованих адміністративно-господарських санкцій та пені підприємством, Фонд соціального захисту інвалідів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення усіх обставин у справі судом першої інстанції, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено доцільності притягнення відповідача до відповідальності за відсутність осіб з інвалідністю, що бажають та/або можуть бути працевлаштовані у нього.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

При цьому, згідно п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом у якому заявлено вимоги ФОП ОСОБА_1 про стягнення нарахованих адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, право суб`єкта владних повноважень на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема строком звернення до адміністративного суду у передбачених законом випадках.

При цьому, з аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємцями самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Тобто, саме з 16 квітня 2021 року, а не з дня отримання звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, у контролюючого органу виникло право на стягнення несплачених відповідачем коштів за 2020 рік.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06 листопада 2020 року, у справі № 160/8707/19, від 06 лютого 2018 року, у справі № 811/2242/15, від 05 липня 2018 року, у справі № 809/1933/16, від 08 серпня 2019 року, у справі № 809/1931/16.

Між тим, звернувшись з позовом 31 серпня 2021 року, суб`єктом владних повноважень пропущено встановлений тримісячний строк звернення до адміністративного суду та не порушено питання його поновлення, а як наслідок, колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду даний адміністративний позов.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, чим допущено порушення норм процесуального права, які є підставою скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року скасувати, залишивши без розгляду адміністративний позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.