Справа № 460/16252/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року м. Рівне №460/16252/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи та Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання недійсним висновку, визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи (далі відповідач 1) та Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати консультативний висновок №2865 ДУ «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» (м. Дніпро) недійсним; визнати протиправним та скасувати рішення Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи щодо невизнання інвалідом; зобов`язати Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи здійснити дії щодо відновлення законних прав та інтересів позивача шляхом проведення повторного медичного обстеження; зобов`язати Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи здійснити дії щодо відновлення законних прав та інтересів позивача і видати нову довідку про встановлення ІІІ групи інвалідності учасника війни.

Заяви по суті справи.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що у 2017 році йому визначено 5% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом батьківщини. У 2019 році на підставі огляду МСЕК визначено 25% втрати професійної працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини. Постановою ВЛК позивач був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Як вказує ОСОБА_1 , його стан погіршувався, тому за наслідками встановлених діагнозів він був направлений на МСЕК з ознаками інвалідності. Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи, структурним підрозділом якого є Рівненська обласна МСЕК №2, направила позивача для обстеження у ДУ «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності», за результатом якого позивачу наданий консультативний висновок №2865, з яким позивач не погоджується, оскільки вважає, що не були досліджені всі його обстеження, виписки. Крім того, такий висновок містить в собі неправдиві відомості про те, що протягом останніх 12 місяців позивач не лікувався. На підставі вказаного висновку Рівненська обласна МСЕК №2 Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи 23 липня 2021 року надала позивачу довідку про невизнання інвалідом. ОСОБА_1 категорично не погоджується з таким рішенням, вважає його необгрунтованим, безпідставним, тому звернувся до суду і просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 - Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи подав відзив до суду, в якому вказав, що 18.06.2021 позивача було оглянуто Рівненською обласною МСЕК №2 та встановлено відсутність підстав для встановлення групи інвалідності та скеровано до ДП «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності». За результатами обстеження та на підставі чинного законодавства Рівненською обласною МСЕК №2 було прийнято рішення про невстановлення інвалідності та видано відповідну довідку. Відповідач 1 вважає, що рішення є законним та обгрунтованим, а підстав для встановлення ІІІ групи інвалідності позивачу не було. Тому, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, де вказав, що у консультативному висновку №2865 була допущена механічна помилка, а саме вказано, що «За 12 місяців стаціонарно не лікувався». Однак, така помилка не вплинула та суть самого висновку, оскільки висновок грунтується на результатах обстеження в клініці інституту, а не на виписних епікризах інших медичних закладів. Діагноз та ступені функціональних порушень та відповідні ступені обмеження життєдіяльності у позивача виносилися колегіально та підтверджені відповідними даними обстеження та об`єктивного огляду. Ступені функціональних змін у ОСОБА_1 не призвели до ступенів обмеження його життєдіяльності, які є критеріями встановлення групи інвалідності. Тому, відповідач 2 вказує, що його консультативний висновок є правомірним та обгрунтованим, і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповіді на відзиви, де зазначає, що відповідач 1 при направленні позивача до ДП «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності», не направив медико-експертної справи ОСОБА_1 №195. Як вказує позивач, даний факт є важливим при відслідковуванні динаміки захворювання, яке було отримано під час проходження військової служби, оскільки містить всі епікризи за проведеними лікуваннями. Тому, позивач вважає, що як консультативний висновок, так і рішення відповідача є необгрунтованими, прийнятими без врахування всіх обставин та доказів. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач 1 подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що медико-експертна справа була направлена до інституту, який і свій консультативний висновок зробив також на підставі вказаної медико-експертної справи. Тому, відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 30.03.2022 у Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи витребувано докази.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 вперше направлений до Рівненської обласної МСЕК №2 Рівненським військовим госпіталем (в/ч НОМЕР_1 ) з метою визначення відсотків втрати працездатності, відповідно до посильної документації (ф 088/о від 14.08.2017), довідки ВЛК №781 від 14 серпня 2017 року, тощо.

Діагноз: Наслідки мінно-вибухового акубаротравматичного ураження вух (03.09.2014р). Двобічна сенсоневральна приглуховатість.

15.09.2017 ОСОБА_1 вперше був оглянутий Рівненською обласною МСЕК №2 та, відповідно до даних огляду, наданих військово-медичних документів йому було визначено 5% (п`ять відсотків) втрати працездатності по травмі, що була отримана 03.09.2014. Травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини одноразово.

Повторно ОСОБА_1 був направлений до Рівненської обласної МСЕК №2 Рівненським військовим госпіталем (в/ч НОМЕР_1 ), відповідно до ф 088/о від 02.07.2019, свідоцтва про хворобу № 56 від 07 червня 2019 року, з метою визначення відсотків втрати працездатності. Діагноз: ІХС: стабільна стенокардія напруги. ФК1. Атеросклеротичний та післяміокардитичний (2016р.) кардіосклероз. Набута поєднана вада серця: недостатність аортального клапана з регургітацією І ст., пролапс мітрального клапана з мінімальною недостатністю. СНІ. Жировий гепатоз з незначним порушенням функції печінки. Дисцикуляторна енцефалопатія І ст. з легкою вегето-судинною нестійкістю, цефалгічний синдром.

19.07.2019 позивач був оглянутий Рівненською обласною МСЕК №2 та, відповідно до даних огляду, наданих військово-медичних документів (в т.ч. - Свідоцтва про хворобу №56 від 07.06.2019) йому було визначено 25% (двадцять п`ять відсотків) втрати працездатності. Захворювання: так, пов`язане із захистом Батьківщини з ураженням внутрішніх органів.

21 травня 2021 року Військова частина НОМЕР_1 надала позивачу направлення №26 на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) з діагнозом: Цереброваскулярна хвороба: наслідки перенесені МВТ (2014р.) у вигляді післятравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії II ступеню у вигляді розсіяної симптоматики, вегетативно-судинної нестійкості, цефалгічного синдрому. Хронічна двобічна сенсоневральна туговухості зі стійким зниженням слуху на обидва вуха. Супутні захворювання: кардіосклероз. Склеротичні зміни АК, МК, пролапс ПСМК. Незначна недостатність МК, ТК. Помірна недостатність КЛА. Гіпертонічна хвороба II ст., м`яка за рівнем АТ, високий ризик. Гіпертензивна та ішемічна кардіоміопатія з гіпертрофією стінок ЛІН. СНІ зі збереженою систолічною функцією МК. ФК II. Далекозорість слабкого ступеня, ангіопатія сітківки обох очей при гостроті зору 1,0 з корекцією. Підстава для направлення на МСЕК: наявність ознак інвалідності.

ОСОБА_1 був оглянутий Рівненською обласною МСЕК №2 (протокол засідання комісії №69 від 18.06.2021), за результатами огляду складений акт №126 огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.06.2021, в якому зазначено, що група інвалідності не встановлена.

Позивача за його згодою було скеровано до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро (НДІ МСПІ), де він перебував з 30.06.2021 по 09.07.2021.

За результатами обстеження ОСОБА_1 в НДІ МСПІ наданий консультативний висновок №2865, який був направлений до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи.

23 липня 2021 року Рівненською обласною МСЕК №2 прийнято рішення про невстановлення ОСОБА_1 групи інвалідності, рішення внесено у протокол засідання МСЕК №82 від порядковим номером 217.

Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктами владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-ХІІ) інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (стаття 3 Закону № 875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-IV від 06.10.2005 (далі- Закон №2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 вказаного Закону, медико-соціальна експертиза це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до частин першої-шостої статті 7 цього Закону, медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді. До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування. До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Згідно з частиною восьмої цієї ж статті, медико-соціальні експертні комісії визначають:

- групу інвалідності, її причину і час настання (особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини);

- види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я;

- причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

- ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

- ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Частина дванадцята статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-IV від 06.10.2005 містить відсилочну норму про те, що положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення № 1317).

За правилами пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій (п. 12 Положення № 1317).

Відповідно до п. 13 Положення № 1317 Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ проводить, зокрема, перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх; направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця).

Пунктом 17 Положення №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно із пунктом 19 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п. 20 Положення № 1317).

Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

Відповідно до пункту 23 Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву, зокрема, до обласної комісії або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, яке за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер (п. 24 Положення № 1317).

За змістом п. 25 Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Згідно із п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності.

Як передбачено п. 1.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 № 561 (далі-Інструкція №561) відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм Положення про медико-соціальну експертизу, Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності та Інструкції № 561 слідує, що медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності. Залежно від ступеня розладу функцій організму, за наведених умов, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

У разі, якщо особа з інвалідністю не погоджується із рішенням районної, міжрайонної, міської МСЕК, вона має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до МСЕК вищого рівня.

Суд зазначає, що Положеннями № 1317 передбачено, що в особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ може направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на норми законодавства, які регулюють призначення, проведення медико-соціальних експертиз та прийнятття в результаті проведення експертиз рішень про встановлення інвалідності. Підставою скасування консультативного висновку зазначає обов`язковість повного медичного обстеження особи з інвалідністю та проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був оглянутий Рівненською обласною МСЕК №2 (протокол засідання комісії №69 від 18.06.2021), за результатами огляду складений акт №126 огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.06.2021, в якому зазначено, що група інвалідності не встановлена.

Позивача за його згодою було скеровано до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро (НДІ МСПІ), де він перебував з 30.06.2021 по 09.07.2021.

За результатами обстеження ОСОБА_1 в НДІ МСПІ наданий консультативний висновок №2865, який був направлений до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи.

У консультативному висновку зазначено основний діагноз ОСОБА_1 , лабораторні дані, аналізи та дослідження, які були проведені, консультації фахівців та експертні рекомендації. Зокрема, вказано, що наявна у хворого ОСОБА_1 патологія серцево-судинної системи, центральної нервової системи призвели до наступних функціональних порушень: серцева недостатність Іст., енцефалопатія І ст., сенсоневральна туговухість ІІ ст. з двох сторін: вестибулопатія 0-І ст. Ступені обмеження життєдіяльності хворого ОСОБА_1 наступні: до трудової діяльності 0 ст., до самостійного пересування 0 ст., до самообслуговування 0 ст., до орієнтації 0 ст., до спілкування 0 ст., до контролю за своєю поведінкою 0 ст.».

Суд зазначає, що даний висновок ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» м. Дніпро (НДІ МСПІ) не є обов`язковим для МСЕК, тобто носить консультативний характер.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10 зазначає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Тобто, позивач оскаржує консультативний висновок науково-дослідного інституту, який відповідно до пункту 24 Положення № 1317 для МСЕК має рекомендаційний характер та не породжує жодних правових наслідків для позивача, оскільки вирішення питання про встановлення інвалідності та ступеня інвалідності належить до повноважень МСЕК.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання консультативного висновку №2865 Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» недійсним не підлягають до задоволення.

23 липня 2021 року Рівненською обласною МСЕК №2 прийнято рішення про невстановлення ОСОБА_1 групи інвалідності, рішення внесено у протокол засідання МСЕК №82 від порядковим номером 217.

В свою чергу, суд надає оцінку дотримання Рівненським обласним центром медико-соціальної експертизи вимог законодавства при прийнятті рішення про невизнання інвалідом.

Як було зазначено судом, що згідно із пунктом 19 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що на вимогу суду (ухвала від 30.03.2022 про витребування доказів) відповідач 1 Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи надав акт огляду №126 від 18.06.2021, відповідно до якого група інвалідності не встановлена, журнал протоколів засідань медико-соціальної експертної комісії.

Однак, з наявних доказів неможливо встановити мотиви, підстави прийняття спірного рішення Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи щодо невизнання інвалідом від 23 липня 2021 року (рішення внесено у протокол засідання МСЕК №82 від порядковим номером 217).

Відповідачем 1 не наведено обгрунтування прийнятого рішення з врахуванням наданого консультативного висновку №2865 ДП «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» (м. Дніпро).

Крім того. суд зазначає, що сам консультативний висновок, який хоч і має рекомендаційний характер для МСЕК, містить в собі суперечності. Зокрема, в анамнезі ОСОБА_1 прописано «За 12 місяців стаціонарно не лікувався». Хоча, в подальшому листами ДП «Український державний науковий дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» (м. Дніпро) вказав, що допущена механічна помилка.

Крім того, ні з консультативного висновку, ні з самого оскаржуваного рішення неможливо встановити чи проводилося дослідження виписних епікризів за останні 12 місяців, що передували зверненню позивача до відповідача 1.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 17 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідач 1 не довів суду належними та допустимими доказами обгрунтованість прийняття спірного рішення, якому мало передувати повне медичне обстеження, проведення всіх досліджень, оцінка результатів лікування, встановлення наявності чи відсутності стійкого порушення функцій організму.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно відповідати критерію «обгрунтованості».

Так, даний критерій правомірності рішення передбачає, що рішення має бути прийнятим обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії. Даний критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Тобто, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого 23 липня 2021 року Рівненським обласним центром медико-соціальної експертизи (Рівненською обласною МСЕК №2) рішення про невстановлення ОСОБА_1 групи інвалідності (рішення внесено у протокол засідання МСЕК №82 під порядковим номером 217).

Однак, суд не вправі надавати оцінку оскаржуваному рішенню в частині визначення інвалідності позивача, з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» до компетенції медико-соціальної експертизи відноситься комплексне обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Отже, визначення інвалідності належить до виключної компетенції медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи повторно оглянути ОСОБА_1 .

Тому, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача 1 видати довідку про встановлення ІІІ групи інвалідності учасника війни до задоволення не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, судові витрати не підлягають розподілу.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи та Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання недійсним висновку, визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 23 липня 2021 року (рішення внесено у протокол засідання МСЕК №82 під порядковим номером 217) про невстановлення ОСОБА_1 групи інвалідності.

Зобов`язати Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи провести повторний огляд ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання недійсним висновку відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи про видачу довідки про встановлення ІІІ групи інвалідності учасника війни відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи (вулиця Словацького, 10, місто Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21093490)

Відповідач - Державна установа "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (провулок Феодосія Макаревського, 1А, місто Дніпро, 49027; ).

Повний текст рішення складений 24 травня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська