Справа № 640/28395/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії 01.10.2019 у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати призначити пенсію по втраті годувальника із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2016-2018 роки, в сумі 6 188,89 грн, починаючи з 01 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у переведенні на інший вид пенсії з посиланням на те, що таке призведе до зменшення розміру пенсії позивача, оскільки призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відбувається у відсотковому відношенні пенсії за віком померлого годувальника, то розрахунки пенсії позивача будуть проводитись вперше, відповідно до пенсії за віком померлого годувальника. Тому, при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідачу необхідно було керуватись п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і застосовувати для призначення позивачу пенсії середню заробітну плату (дохід), визначений ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не ч.1 ст. 40 цього Закону.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки мало місце переведення з одного виду пенсії на інший то застосовується ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В даному випадку застосовано середній заробіток за три попередні роки - за 2014-2016, іншого чинним законодавством не передбачено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії 01.10.2019 у зв`язку з втратою годувальника позивачу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2016-2018 роки, починаючи з 01 жовтня 2019 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом повністю дублюються доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач з 21.04.1973 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21.04.1973 № НОМЕР_1 . Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до довідки №30-Д від 26.09.2019, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Буревісник-4», ОСОБА_2 проживав і вів разом із ОСОБА_1 спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 з 02.12.1980 до дня смерті.

ОСОБА_1 01.10.2019 звернулась до відповідача з заявою щодо оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідачем 30.10.2019 надано відповідь, в якій відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Відмову обґрунтовано тим, що переведення з пенсії за віком на пенсію по втрату годувальника є недоцільним, оскільки призводить до зменшення розміру пенсії. Відповідно до розрахунку відповідача, розмір пенсії позивачу у зв`язку з втратою годувальника становить 3 699,03 грн.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 78 стаж позивача становить 46 років 4 місяців 4 дні, розмір пенсії з 01.12.2019 довічно - 5139,09 грн.

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 60 ОСОБА_2 отримував пенсію за вислугу років як працівник льотних екіпажів відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж 81 років 3 місяців 23 днів, розмір пенсії з обмеженням 22 161,52 грн, максимальний розмір пенсії - 16 380,00 грн.

Позивач 15.09.2020 звернулась до відповідача з заявою щодо застосування при призначенні пенсії по втраті годувальника показника середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за пенсією, тобто за 2016-2018 роки в сумі 6 188,89 грн.

Відповідачем 24.09.2020 надано відповідь, в якій зазначено, що для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачу застосовано середній заробіток за три попередні роки 2014-2016 в сумі 4404,35 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відбувається не переведення з одного виду пенсії на інший, а призначення іншої пенсії, тому у позивача наявні права на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, позивач має право на отримання двох видів пенсій - за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV та у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону №1058-IV.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Таким чином, при обчисленні заробітку для визначення розміру пенсії у 2019 році застосовується усереднений показник середньої заробітної плати в країні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, тобто за 2016-2018 роки. У даному випадку цей показник складає 6 188,89 грн. Таким чином, заробіток для обчислення пенсії у 2019 році визначається шляхом множення показника середньої зарплати 6 188,89 грн на індивідуальний коефіцієнт заробітку особи.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З вищевикладеного вбачається, що при призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідачу необхідно керуватись п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV і застосовувати для призначення позивачу пенсії середню заробітну плату (дохід), визначений ч.2 ст. 40 Закону № 1058-IV, а не ч. 1 ст.40 Закону № 1058-IV, а оскільки позивач просив призначити інший вид пенсії, то має застосовуватися середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2016-2018 роки, як це передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відбувається не переведення з одного виду пенсії на інший, а призначення іншої пенсії, тому у позивача наявні права на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Крім того, призначення і розрахунок пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, суд не має права перебирати на себе функції даного державного органу по здійсненню конкретних розрахунків, тому відсутні підстави для обчислення у рішенні суду конкретного розміру, отже, підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати конкретної суми немає.

Також, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Твердження апелянта щодо відсутності підстав для стягнення судового збору є необґрунтованими, оскільки частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук