Справа № 204/6378/21
Суддя: Приваліхіна А. І.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/6378/21
Провадження № 2-а/204/9/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Самборського Андрія Анатолійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до інспектора першої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Самборського А.А. із вимогою про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі (а. с. 1-5).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, 12 серпня 2021 року старшим лейтенантом поліції Самборським А.А. відносно нього була винесена постанова серії ЕАО № 4622700 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. У дані постанові вказано, що він 12 серпня 2021 року о 06 годині 22 хвилини керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 616 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Б. Хмельницького, 1 у м. Дніпрі здійснив рух на вимкнену додаткову секцію світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 «з» ДПР (порушення проїзду на вимкнений сигнал додаткової секції, що забороняє рух у напрямку вказаному стрілкою). З вказаною постановою він не згоден, оскільки обставини викладені в ній не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на те, що повертав на зелену стрілку додаткової секції світлофора з пр. Б. Хмельницького на пр. П. Орлика, про що також зазначив працівнику поліції, якого також прохав його надати докази на підтвердження його порушення ПДР. Однак його зауваження та клопотання про надання доказів працівниками поліції були проігноровані. Тому вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4622700 від 12 серпня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. Разом з цим, прохає суд стягнути з відповідача судові витрати разом із витратами на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року у справі відкрито спрощене провадження, без виклику сторін (а. с. 19).

02 грудня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла письмова заява старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Марченка А.О., про залучення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року задоволено заяву старшого юрисконсульта відділу правового забезпечення Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Марченка А.О., про залучення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (а. с. 31).

02 грудня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли пояснення представника третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Марченка А.О. (а. с. 32-38), в яких він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В поясненнях зазначає, що складена постанова відповідає вимогам встановленим Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. В основу прийнятого відповідачем рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складання відносно нього оскаржуваної постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора відповідача із фіксацією вчиненого позивачем правопорушення, але відеозапис з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі УПП згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. З огляду на зазначене вважає викладені вимоги позивача безпідставними, не підтвердженими жодними допустимими доказами.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 серпня 2021 інспектором першої роти четвертого батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Самборським А.А. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4622700 (а. с. 6). З вказаної постанови вбачається, що 12 серпня 2021 року о 06:28:50 у м. Дніпро по пр. Б.Хмельницького, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 616 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснив рух на вимкнену додаткову секцію світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «з» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 510 гривень. Позивач з винесеною постановою не погоджується та вважає що вона складена безпідставно та не підтверджується будь-якими доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo мас визначений строк.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Приписами ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 8.7.3 «з» ДРП встановлено, що вимкнений сигнал додаткової секції світлофору забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В обґрунтування своїх заперечень, третя особа зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог ПДР України і є особами незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення.

Однак дані твердження не можуть бути доказом у справі, оскільки про наявність свідків у постанові про накладення адміністративного стягнення відносно позивача відповідачем не зазначено. Крім того, працівники поліції, які у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення, є зацікавленими особами в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Натомість, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах. Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Такий правовий висновок викладений у Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17.

Проте, відповідачем не було надано доказів вчинення вказаного адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова також не містить посилань на докази, що підтверджують вчинення такого правопорушення.

У поясненнях третьої особи зазначено про те, що факт вчинення позивачем правопорушення було зафіксовано на нагрудний відео реєстратор відповідача, проте відеозапис не зберігся у зв`язку із закінченням терміну його зберігання.

Судом не приймаються дані аргументи, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис вчиненого правопорушення, що є порушенням вимогам ст. 283КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що докази, які б відповідали вимогам ст. 251 КУпАП та об`єктивно фіксували обставини вчинення правопорушення позивачем відсутні.

Оскільки відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що позивачем 12 серпня 2021 року, о 06:28:50 у м. Дніпро по пр. Б.Хмельницького, 1, було порушено вимоги п. п. «з» п. 8.7.3 ПДР, тобто не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов переконливого висновку про те, що слід скасувати оскаржувану постанову, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4622700 від 12 серпня 2021 року, підлягає закриттю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, одним з основних принципів (засад) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 статті 134 КАС України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7» передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Право на відшкодування судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою, узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на відшкодування судових витрат про що зазначено, зокрема, у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), у п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), та у п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01).

Крім того, вимогами ст. 16 КАС України гарантовано право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).

Тобто, в разі звернення особи за захистом та/або представленням своїх прав та інтересів саме до адвоката, а не іншого спеціаліста в сфері юриспруденції, право на відшкодування відповідних витрат гарантується Законом.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, в тому числі, у разі накладення на неї необґрунтованого штрафу, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору та спонукання сторони, яка програла справу, утримуватися від подачі формальних апеляційних скарг, тощо.

У контексті оскарження рішень суб`єктів владних повноважень Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своєму рішенні від 05 вересня 2019 року по справі № 826/841/17 наголосив, що стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Bellet v. France», зазначив, що «Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

В розрізі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу, сума якого не є значною, участь захисника з точки зору доцільності витрат на його допомогу під час розгляду відповідної справи, за умови неможливості відшкодування останніх, свідчить про неефективність доступу до судочинства, а отже й про порушення статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany» вказав на те, що не відповідає вимогам статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження розміру витрат на правову допомогу, в частині оцінки доцільності останніх в порівнянні із розміром оскаржуваного штрафу, оскільки воно не переслідує легітимної мети та відсутня розумна пропорційність між використаними засобами та поставленою метою.

Покладення витрат на правничу допомогу на відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, в межах підтвердженого відповідними належними та допустимими доказами їх фактичного понесення чи обов`язку сплатити у майбутньому слугує не тільки компенсацією позивачу понесених збитків, але і забезпеченням особі можливості ефективно захистити свої права в суді, в тому числі у разі накладення на неї необґрунтованого штрафу, а також стимулювання співробітників поліції України, як суб`єкта владних повноважень, утримуватися від притягнення до відповідальності осіб за відсутності правових підстав для цього, що в свою чергу узгоджується із завданням КУпАП та відповідає принципу правової держави, закріпленому у ст.1 Конституції України, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Омелян Олександр Олександрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2342 від 18 липня 2011 року, що видане Радою адвокатів Дніпропетровської області) (а. с. 12), що підтверджується Договором про надання правничої допомоги від 18 серпня 2021 року (а. с. 8-10).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

19 серпня 2021 року між адвокатом Омеляном О.О. та Мухою Р.Г. було підписано акт про прийняття-передачу наданих послуг, відповідно до якого, адвокатом витрачено на надання цих послуг 2 години, вартість кожної з якої становить 1000 гривень, а відтак вартість послуг за договором становить 2000 гривень (а. с. 15).

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 19 серпня 2021 року, ОСОБА_1 сплатив 2000 гривень на підставі договору про надання правничої допомоги від 18 серпня 2021 року (а. с. 13).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, то понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департамент патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача.

Таким чином, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, то понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень та судовий збір у розмірі 454 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департамент патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача.

Разом з тим, у зв`язку із надмірно сплаченою сумою судового збору позивачем на його користь підлягає поверненню сума у розмірі 454 гривні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до інспектора першої роти четвертого батальйону Управління Патрульної Поліції в Дніпропетровській області Самборського Андрія Анатолійовича (49001, м. Дніпро, пл. Троїцька, буд. 20-А), третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ), про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити у повному обсязі.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4622700 від 12 серпня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повернути з Державного бюджету ОСОБА_2 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів зо дня його підписання суддею або протягом десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна