Справа № 340/2057/22
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2057/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Казанчук Г.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України про визнання неправомірною невиплату та стягнення суддівської винагороди, -

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати неправомірною невиплату ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року нарахованої суддівської винагороди в сумі 103616 грн. 72 коп.;

- стягнути на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року (за винятком днів відпустки) суддівську винагороду в сумі 103616 грн. 72 коп. з обов`язковим утриманням податків та зборів;

- допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з 18 квітня 2020 року по 18 травня 2020 року.

Також ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працювала на посаді судді Кропивницького апеляційного суду та отримувала суддівську винагороду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». З 22 травня 2020 року вона була відрахована зі штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку. З 18 квітня 2020 року і до свого звільнення позивач отримувала заробітну плату з обмеженнями, запровадженими на період карантину Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13 квітня 2020 року. Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року у справі №10-р/2020 ці законодавчі обмеження визнані неконституційними. Відповідач, яким здійснювалося нарахування та виплата суддівської винагороди при проходженні публічної служби на посаді судді Кропивницького апеляційного суду, обмежуючи відповідно до ст.29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» виплату суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року, діяв всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким будь-які обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди у цей період передбачені не були. Також, після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13 квітня 2020 року ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, не зменшував обсяг видатків відповідачу "Оплата праці і нарахування на заробітну плату" на виплату суддівської винагороди. Тому позивач, посилаючись на те, що скорочення суддівської винагороди суперечить нормам Конституції України та міжнародним стандартам гарантування незалежності суддів, просить суд стягнути з Кропивницького апеляційного суду на її користь недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року, що за розрахунками становить 103 616 грн.72 коп., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Ухвалою судді від 11.04.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України (а.с.11-12).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що обмеження при нарахуванні ОСОБА_1 суддівської винагороди застосовувалось з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року на підставі Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13 квітня 2020 року, який набрав чинності 18 квітня 2020 року , яким було доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29. Кропивницький апеляційний суд, не маючи достатнього обсягу бюджетних асигнувань За КЕКВ 2110 «Оплата праці», зобов`язаний був дотримуватись вимог чинної в період з 18 квітня 2020 року до 22 травня 2020 року статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» ( зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) при нарахуванні суддівської винагороди позивачу. Нарахування у зазначений період суддівської винагороди позивачу Кропивницьким апеляційним судом всупереч статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), із застосуванням ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходить за межі передбачених повноважень та бюджетних асигнувань відповідача (а.с.17-18).

Третя особа пояснень щодо позову та відзиву не подавала.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач працювала на посаді судді Кропивницького апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1463/0/15-20 від 21.05.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Кропивницького апеляційного суду у відставку.

На цій підставі головою Кропивницького апеляційного суду видано наказ № 14-к від 22 травня 2020 року, яким суддю Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 відраховано 22 травня 2020 року (останній день роботи) зі штату суду та наказано провести з нею розрахунки при звільненні, зокрема виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу (а.с.9).

Згідно довідки Кропивницького апеляційного суду № 07-21/37/2021 від 06 грудня 2021 року суддівська винагорода судді ОСОБА_1 нараховувалась на виплачувалась відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02 червня 2016 року (зі змінами та доповненнями). Посадовий оклад судді складав 11 610 грн., доплата за вислугу років 80% від посадового окладу - 92488грн., всього суддівська винагорода за місяць становила 208098 грн. (а.с.8).

Згідно довідки-розрахунку Кропивницького апеляційного суду від 22 квітня 2022 року № 09-06/11/2022, починаючи з 18 квітня 2020 року Кропивницьким апеляційним судом було встановлено обмеження суддівської винагороди ОСОБА_1 відповідно до ч.1 та ч.3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у редакції Закону України № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року.

Так, у квітні 2020 року нараховано судді ОСОБА_1 згідно ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівську винагороду в сумі 178369 грн.72 коп., яку зменшено до 117086 грн.67 коп., тобто сума обмеження склала 61283 грн.05 коп.

У травні 2020 року нараховано суддівську винагороду (посадовий оклад, вислуга років, компенсація відпустки і вихідна допомога судді) всього сумі 976650 грн.27 коп., яку зменшено до 934316 грн.60 коп., тобто сума обмеження склала 42333 грн.67 коп.

Всього нарахована ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року, але не виплачена суддівська винагорода становить 103616 грн.72 коп. (61283 грн.05 коп. + 42333 грн.67 коп). (а.с.8).

Позивач, не погоджуючись зі зменшенням її суддівської винагороди відповідачем у ці періоди, вважаючи обмеження суддівської винагороди неправомірним, звернулась до суду з позовом про її стягнення.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується: 1) особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; 2) недоторканністю та імунітетом судді; 3) незмінюваністю судді; 4) порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення; 5) забороною втручання у здійснення правосуддя; 6) відповідальністю за неповагу до суду чи судді; 7) окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; 8) належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; 9) функціонуванням органів суддівського врядування та самоврядування; 10) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту; 11) правом судді на відставку.

Відповідно до частини 7 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Згідно з частинами 1, 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13.04.2020 року, який набрав чинності 18.04.2020 року, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 такого змісту:

"Стаття 29. Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)."

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

У цьому Рішенні Конституційний Суд України констатував, що обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів. Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Суд зазначає, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. З огляду на цю норму, розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX від 13.04.2020 року був чинним та підлягав застосуванню при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача.

Конституційний Суд України неодноразово у своїх Рішеннях наголошував, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України та Бюджетному кодексі України, тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Суд зазначає, що Закон України "Про судоустрій і статус суддів" є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди. Натомість Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" цю сферу не регулює, а відтак не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, пов`язаних з нарахуванням та виплатою суддівської винагороди. Застосування цього Закону призвело до негативного впливу на рівень матеріального забезпечення суддів, який є складовою їхньої незалежності.

Оскільки зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у період з квітня по травень 2020 року не вносилися, тому відсутні законні підстави для обмеження її виплати десятьма прожитковими мінімумами.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20 у подібних правовідносинах.

Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідач Кропивницький апеляційний суд, яким здійснювалося нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди при проходженні нею публічної служби на посаді судді Кропивницького апеляційного суду, обмежуючи виплату їй суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року, діяв всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким будь-які обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди у цей період передбачені не були.

Частиною 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Статтею 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачені такі засади фінансування судів.

1. Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

2. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

3. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

4. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

5. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

6. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

7. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

8. Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

9. Особливості підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, інших органів та установ у системі правосуддя визначаються законом.

Статтею 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 152 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6, підпунктами 14, 15 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року №141/0/15-1914, ДСА України відповідно до визначених завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Голова Державної судової адміністрації України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України, приймає за погодженням з Вищою радою правосуддя рішення про перерозподіл бюджетних видатків між судами, крім Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктами 3, 4, 7 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів:

3) отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

4) затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

7) здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Пунктом 4-1 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі Державної судової адміністрації України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється Державною судовою адміністрацією України.

Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20 у подібних правовідносинах сформулював правовий висновок про те, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Апеляційний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2020 рік. Для правильного вирішення справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам потрібно з`ясувати участь ДСА України через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів, у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами 1, 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (зі змінами, внесеними Законом №553-ІХ).

Зважаючи на мотиви, які навів Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20, юридично значимими фактами, які потрібно з`ясувати для правильного вирішення подібних спорів і застосування ефективного способу захисту порушеного права, є обсяги виділення коштів на виплату суддівської винагороди протягом спірного періоду, участь ДСА України та Кропиницького апеляційного суду у розпорядженні ними та сума заборгованості, яка підлягає стягненню/виплаті.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів затверджені бюджетні призначення за бюджетною програмою 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", у тому числі на оплату праці 10 572 549,1 тис. грн. - за загальним фондом, 1 102 709,4 тис. грн. - за спеціальним фондом.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року ці бюджетні призначення збільшені до 11 443 293,7 тис. грн. за загальним фондом.

Додатком №7 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначений розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік у системі ДСА України. Згідно з КПКВК 0501020 (головний розпорядник ДСА України) обсяг річного фонду оплати праці Кропивницького апеляційного суду (розпорядник нижчого рівня) складає 55 403 0000 грн. за загальним фондом, 137 800 грн. за спеціальним фондом, разом 55 540 800 грн.

Відповідно до кошторису Кропивницького апеляційного суду на 2020 рік, затвердженого ДСА України 10.01.2020 року на виплату суддівської винагороди, заробітної плати працівникам суду передбачені бюджетні асигнування за КЕКВ 2110 «Оплата праці» в сумі 55 540 800 грн. (а.с.20).

Як свідчать надані відповідачем довідки про зміни до кошторису на 2020 рік для Кропивницького апеляційного суду, затверджені ДСА України від 16 січня 2020 року № 4, від 17 березня 2020 року № 65, від 02 квітня 2020 року № 70, та від 04 травня 2020 року № 81, видатки Кропивницького апеляційного суду на оплату праці були збільшені відповідно на 308 200 грн., 1 218 700 грн., 1 748 100 грн., 2 435 300 грн., та загалом становили 61 251 100 грн. (а.с.21, 22, 23, 24).

За таких обставин, у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року до штатного розпису, кошторису та розпису видатків Кропивницького апеляційного суду не вносилися зміни щодо зменшення фонду заробітної плати суддів, які б унеможливили виплату позивачу суддівської винагороди у розмірі, встановленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У ході судового розгляду справи відповідач не довів, що причиною невиплати ним позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду була недостатність виділених йому коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби.

Доводи відповідача про те, що до 01 січня 2021 року окремого КЕКВ для виплати суддівської винагороди не визначалось, тому до 01 січня 2021 року обсяги бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами розпорядників бюджетних коштів для здійснення виплат, як заробітної плати працівникам апаратів судів, так і суддівської винагороди суддям, передбачались за одним КЕКВ 2110 «Оплата праці» в загальній сумі, без виділення обсягів асигнувань для здійснення видатків з виплати окремо заробітної плати працівникам апаратів судів та окремо суддівської винагороди суддям, не свідчать про відсутність фінансової можливості у відповідача здійснити виплати позивачу нарахованої з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року суддівської винагороди у повному обсязі, не є доказом відсутності належного фінансування для виплати суддівської винагороди у спірний період.

Статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» видатки Державного бюджету не визначались, а відповідно до Додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020) Законом № 553 були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними, тобто зменшення встановленого бюджетом фонду оплати праці в 2020 році не було.

Така загальнодоступна інформація підтверджує, що видатки на оплату суддівської винагороди не зменшувались, а недоплата останньої здійснена відповідачем виключно у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX. Крім того, видатки на виплату позивачу суддівської винагороди були передбачені повністю на 2020 рік, а фактичне звільнення у відставку відбулося 22 травня 2020 року.

Як свідчать довідки Кропивницького апеляційного суду №07-21/37/2021 від 06.12.2021 року та №09-06/11/2022 від 22 квітня 2022 року, суддівська винагорода позивачу в період з 18 квітня 2020 по 22 травня 2020 нараховувалась у повному обсязі відповідно до статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, тобто відповідні видатки були виділені розпорядникам бюджетних коштів.

Тож суд установив, що після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів не зменшував обсяг видатків відповідачу за КЕКВ 2100 "Оплата праці і нарахування на заробітну плату" на виплату суддівської винагороди, а виплата позивачу суддівської винагороди у розмірі меншому, ніж установлено статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не була обумовлена меншим обсягом бюджетних асигнувань відповідачу на оплату праці суддів.

Згідно з довідкою-розрахунком Кропивницького апеляційного суду № 09-06/11/2022 від 22 квітня 2022 року різниця у розмірі нарахованої позивачу суддівської винагороди згідно зі статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та розмірі винагороди, зменшеної відповідачем відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, за період з 18 квітня 2022 року по 22 травня 2022 року, склала 103 616 грн.72 коп., з яких: 61 283 грн.05 коп. за квітень 2020 року; 42 333 грн.67 коп. за травень 2020 року.

Ці кошти суддівської винагороди є винагородою за працю, належною позивачу за нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Вказані кошти не були компенсовані позивачу відповідними виплатами, на чому наголошував Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20).

Згідно з частиною 5 статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів" є спеціальним законом, який регулює розмір та складові суддівської винагороди. Разом із тим, у цьому Законі відсутні норми, які б регулювали строки виплати суддівської винагороди, порядок стягнення недоплаченої суддівської винагороди, нарахування індексації, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати тощо.

У зв`язку з цим, мають застосовуватися загальні норми права, що передбачають порядок реалізації громадянами своїх прав і свобод, у тому числі права на судовий захист. Це дає підстави стверджувати, що на відносини публічної служби можуть поширюватися норми трудового законодавства України у частині захисту трудових прав, зокрема права на оплату праці.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Умови розміру оплати праці суддів визначаються законом (частина 3 статті 8 Закону України "Про оплату праці").

Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи, з огляду на те, що саме відповідач є роботодавцем, який здійснював нарахування суддівської винагороди та здійснював обрахунок обов`язкових податків та зборів (тобто є податковий агентом відносно позивача).

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив позивачці суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 22.05.2020 року у належному розмірі.

Позивачем, у позовній заяві сформовано позовну вимогу ''як визнання протиправною невиплату'', водночас вказаний спосіб порушення прав позивачем не відповідає вимогам КАС України.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З огляду на зміст правовідносин даної справи та суть спору, суд дійшов висновку, що Кропивницький апеляційний суд допустив протиправну бездіяльність у невиплаті ОСОБА_1 належну їй суму суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 22.05.2020 року, з огляду на те, що порушення прав позивача відбулось саме бездіяльністю відповідача.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Суд установив, що розмір належної позивачці суддівської винагороди, нарахованої відповідно до статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", але не виплаченої їй відповідачем, становить 103616 грн.72 коп. Тож позивач має право на те, щоб їй виплатили недоотримані кошти (заборгованість), та є підстави для стягнення на її користь вказаної заборгованості.

Саме на такий спосіб захисту прав позивача у спірних правовідносинах вказав Верховний Суд у пункті 74 постанови від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20.

Суд вважає, що кошти заборгованості за суддівською винагородою у сумі 103 616 грн.72 коп. слід стягнути з Кропивницького апеляційного суду, який нарахував ці кошти, проте неправомірно невиплатив їх позивачці, чим порушив право позивача на отримання у період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року належного розміру суддівської винагороди, відповідно до Закону № 1402. Цей орган здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Кропивницького апеляційного суду та на нього покладено обов`язок щодо нарахування та виплати суддям апеляційного суду суддівської винагороди у розмірі, установленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Сума стягнення визначена судом без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено відповідачем як податковим агентом при виплаті цієї суми позивачу.

Визначений судом спосіб судового захисту не суперечить закону та забезпечує ефективний захист прав позивача на своєчасне одержання належної їй винагороди за працю у розмірі, установленому законом.

Оскільки невиплата суддівської винагороди в повному обсязі не була пов`язана з діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів, той не приймав участі у застосуванні спірних обмежень при виплаті суддівської винагороди позивачу, не має обов`язку з нарахування та виплати йому суддівської винагороди, а його рішення/дії/бездіяльність не призвели до появи заборгованості з виплати суддівської винагороди, стягнення якої є предметом цього спору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення в якості відповідача у справі ДСА України та для стягнення коштів суддівської винагороди з ДСА України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, рішення суду в частині присудження заборгованості з виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць (квітень 2020 року), а саме - 61 283 грн.05 коп. підлягає негайному виконанню.

Згідно частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У зв`язку з тим, що на час ухвалення рішення, відсутні докази того, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач буде чинити перешкоди у виконанні рішення суду, суд вважає передчасним встановлення судового контролю.

Судові витрати сторонами у справі не понесені.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 251, 255, 268, 269, 287 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України про визнання неправомірною невиплату та стягнення суддівської винагороди задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Кропивницького апеляційного суду стосовно невиплати у повному розміру суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року.

Стягнути з Кропивницького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 невиплачену за період з 18 квітня 2020 року по 22 травня 2020 року (за винятком днів відпустки) суддівську винагороду в сумі 103616,72 гривень з обов`язковим утриманням податків та зборів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати заборгованості із суддівської винагороди за квітень 2020 року у сумі 61283,05 гривень.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Реквізити сторін:

позивач ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач Кропивницький апеляційний суд - вул. В. Пермська, 2, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України - вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021; .

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук