Справа № 640/23549/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Беспалова О.О. та Глущенко Я.Б.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивача у проведенні нарахування заробітної плати для обчислення пенсії у відповідності до архівної довідки від 22 квітня 2019 року № Б-49/06-03, видану архівним відділом адміністрації міста Донецьк за період з травня 1992 року по жовтень 1995 року,

- зобов`язати відповідача провести обчислення заробітку для призначення пенсії позивача згідно архівної довідки від 22 квітня 2019 року № Б-49/06-03, видану архівним відділом адміністрації міста Донецьк за період з травня 1992 року по жовтень 1995 року, та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсійних виплат з 14 лютого 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

04 травня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 14388, від Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, наголошує на необхідності застосування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року № 240/12017/19.

23 травня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 16808, від ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо викладених у відзиві на апеляційну скаргу аргументів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що архівна довідка від 22 квітня 2019 року № Б-49/06-03, видана архівним відділом адміністрації міста Донецьк, охоплює за період з травня 1992 року по жовтень 1995 року, та підтверджує заробітну плату (дохід) позивача за 42 календарні місяці підряд, отже, вказана довідка про заробітну плату не може бути врахована при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, оскільки не відповідає вимогам ані статі 65 Закону №1788-XII (будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), ані статі 40 Закону №1058-IV (будь-які 60 календарних місяців роботи підряд).

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22 серпня 2019 року по справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України (зміст яких фактично не змінився після 15 грудня 2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що фактично, даний спір виник у зв`язку із неналежним виконанням управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення у справі № 640/22402/20, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 14 лютого 2019 року та провести відповідні виплати.

Відповідно до вказаного вище судового рішення, яке набрало законної сили, «в матеріалах справи міститься архівна довідка від 22 квітня 2019 року №Б-49/06-03, видана архівним відділом адміністрації міста Донецьк Донецької народної республіки, підтверджується пільговий стаж ОСОБА_1 в ДП управління №132 АТЗТ «Донбасстальконструкція» з 08 травня 1992 року по 12 жовтня 1995 року та видана архівним відділом адміністрації міста Донецьк Донецької народної республіки архівна копія наказу АОЗТ «Донбасстальконструцція» від 13 березня 1995 року №21 «Об итогах аттестации рабочих мест по условиям труда», якою затверджено перелік робочих місць та професій, працівників, які мають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, зокрема, електрозварники ручного зварювання.

Відмова відповідача у призначенні пенсії мотивована, в тому числі тим, що документи додані позивачем на підтвердження пільгового трудового стажу, видані органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, а тому є недійсними і не створюють правових наслідків.

Отже, надані ОСОБА_1 документи підтверджують проведення атестації робочих місць, зокрема за професією електрозварник ручного зварювання періоди роботи позивача в Донецькому спецуправлінні №132 тресту «Донбасстальконструкція» з 21 серпня 1992 року по 12 жовтня 1995 року та в Донецькому управлінні №132 АОЗТ «Донбасстальконструкція» з 27 листопада 1995 року по 19 жовтня 1998 року та повинні бути зараховані до стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а саме пільговий стаж за роботу на зазначених підприємствах склав 6 років 0 місяців 15 днів».

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що обраний позивачем спосіб захисту, не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.

Колегія суддів також враховує висновки Верховного Суду висловлені в постанові від 22.08.2019 року у справі №522/10140/17, відповідно до яких вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Як уже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення.

Колегія суддів наголошу, що архівна довідка від 22 квітня 2019 року № Б-49/06-03, видана архівним відділом адміністрації міста Донецьк за період з травня 1992 року по жовтень 1995 року надавалась ОСОБА_1 під час розгляду справи № 640/22402/20, її належність та необхідність врахування при призначенні пенсії було визнано рішенням суду, що набрало законної сили.

Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнати протиправними дій та зобов`язання відповідача провести обчислення заробітку для призначення пенсії позивача згідно архівної довідки від 22 квітня 2019 року № Б-49/06-03, видану архівним відділом адміністрації міста Донецьк за період з травня 1992 року по жовтень 1995 року, та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсійних виплат з 14 лютого 2019 року, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Ураховуючи наведене, колегія суддів встановила, що даний спір не являється публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в справі закривається, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, оскільки спірні правовідносини стосуються невиконання рішення суду, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2022 року - скасуванню, провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 238, 239, 311, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 січня 2022 року - скасувати.

Провадження у справі № 640/23549/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: О.О.Беспалов

Я.Б.Глущенко

Повний текст рішення складений 24 травня 2022 року.