Справа № 480/1121/22
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року Справа № 480/1121/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/1121/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі відповідач, ТУ ДСА у Сумській області), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії ТУ ДСА у Сумській області щодо утримання та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад 2021 року в сумі 37 836, 00 грн.;

- зобов`язати ТУ ДСА у Сумській області нарахувати та виплатити утриману суддівську винагороду за листопад 2021 року в сумі 37 836, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 , під час перебування на посаді судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області, була встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Після закінчення 01.08.2021 повноважень судді у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну на який позивач призначався суддею, та до 31.10.2021, відповідачем нараховувалась і виплачувалась суддівська винагорода з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу. Проте, у листопаді 2021 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена винагорода судді у розмірі 20 517, 90 грн., а кошти в сумі 37 836, 00 грн. були утримані.

У листі від 29.11.2021 ТУ ДСА у Сумській області пояснило, що у листопаді 2021 року позивачу був здійснений перерахунок суддівської винагороди, з огляду на приписи пункту 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», акту ревізії та роз`яснень ДСА України. Також, відповідач зазначив, що доплата за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу з моменту припинення повноважень 01.08.2021, нараховувалась внаслідок рахункової помилки.

На переконання позивача, вказані дії відповідача щодо утримання у листопаді 2021 року із суддівської винагороди коштів в розмірі 37 836, 00 грн. є неправомірними, оскільки встановлення доплати за вислугу років є виключною компетенцією голови місцевого суду, наказ про встановлення такої доплати ОСОБА_1 є чинним, не скасовувався та протиправним не визнавався.

Позивач звернув увагу на те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 у справі № 11-р/2018, з дня його ухвалення, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу. Роз`яснення аналогічного змісту були надані і Радою суддів України.

Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що наказ про утримання виплачених внаслідок помилок сум із суддівської винагороди головою суду не приймався, в той час, коли за змістом частини 2 статті 127 Кодексу законів про працю України, відрахування із заробітної плати працівника для повернення зайво виплачених внаслідок лічильних помилок сум, можуть провадитись виключно за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Також, позивач зауважив на тому, що згідно з приписами статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню, окрім іншого, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувачів.

За наведених обставин, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 24.01.2022, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/1121/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб з 12.03.2022, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві ТУ ДСА у Сумській області зазначило, що належним відповідачем у справі щодо фінансування територіального управління в частині виплати суддівської винагороди, повинен бути орган, який наділений відповідними повноваженнями, зокрема, Державна судова адміністрація України.

Враховуючи зміст статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода не є загальною та однозначною величиною. Вона є індивідуальною для кожного судді в межах одного суду, її склад та розмір залежить від тривалості і характеру виконуваної роботи, зокрема, від суддівського стажу, перебування на адміністративній посаді, виконання роботи, пов`язаної із державною таємницею, наявності наукового ступеню, а також, фактичного здійснення правосуддя.

Однаковим для суддів одного суду є базовий розмір посадового окладу, який для судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановлено в розмірі 2 102, 00 грн.

ТУ ДСА у Сумській області звернуло увагу на те, що запровадження величини «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» не суперечить законодавству України та не дискримінує професійну діяльність суддів, оскільки у порівнянні з минулим роком, розмір посадового окладу не зменшився.

Крім того, відповідач зауважив на тому, що є розпорядником коштів нижчого рівня і не має правових підстав для самостійного нарахування і визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 поза межами видатків державного бюджету. Розрахунок річного фонду суддівської винагороди по місцевим і загальним судам Сумської області станом на 22.01.2021 розраховувався відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» і складав 110616411, 4 грн.

З огляду на зазначене, ТУ ДСА у Сумській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Указом Президента України № 321/2016 від 01.08.2016, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області строком на п`ять років.

Наказом голови суду № 6 ОС від 16.08.2016, позивача зараховано до штату Глухівського міськрайонного суду Сумської області, встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом.

Наказом голови суду № 7 ОС від 07.11.2018, ОСОБА_1 перераховано стаж роботи на посаді судді, з 05.08.2018 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, а з 16.08.2018 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу.

У листопаді 2021 року позивач отримав винагороду судді не у повному обсязі, а як стало відомо зі змісту листа відповідача від 29.11.2021, це сталося у зв`язку з утриманням 37 836, 00 грн. щомісячної доплати за вислугу років у період відсутності повноважень судді, а саме: серпень-жовтень 2021 року, на підставі листа Північно-східного офісу Держаудитслужби в Сумській області № 201808-17/1928-2021 від 07.07.2021 та листа Державної судової адміністрації України № 10-17622/21 від 29.09.2021, .

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 130 Конституції України передбачає обов`язок держави забезпечити фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів, а також те, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначається Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі Закон № 1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 вказаного Закону, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 135).

Базовий розмір посадового окладу судді судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

На виконання частини п`ятої статті 135 Закону, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

При цьому, частина десята статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

В той же час, пунктом 17 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII передбачалось, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII установлювалось, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За змістом пункту 22 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII, право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мали судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя мав отримувати суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Втім, згадані пункти 22 і 23 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII, були виключені на підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування».

До набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, визначалось Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі Закон № 2453-VI).

Частинами першою-третьою статті 133 Закону № 2453-VI передбачалось, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

На виконання частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI, суддя який не здійснював правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не мав права на отримання доплат до посадового окладу.

Втім, Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, приписи частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У пункті 2 резолютивної частини вказаного рішення, Конституційний Суд України зазначив: «Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Згадані положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а саме: з 04 грудня 2018 року.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 призначений на посаду судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області строком на п`ять років Указом Президента України № 321/2016 від 01.08.2016. Тобто, з 01.08.2021 закінчився строк повноважень позивача, на який його було призначено, у зв`язку з чим, з цієї дати останній перестав здійснювати правосуддя.

До набрання чинності Законом № 1402-VIII, призначення на посаду судді вперше (за Законом № 2453-VI) здійснювалося строком на п`ять років, після закінчення якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України могла рекомендувати для обрання його Верховною Радою України на посаду судді безстроково, якщо відсутні визначені законом обставини, які перешкоджали б цьому.

Відповідно до раніше чинного Закону № 2453-VI, після закінчення п`ятирічного строку повноважень суддя не міг здійснювати правосуддя допоки не буде вирішено питання про обрання його на посаду судді безстроково.

З набранням чинності Законом № 1402-VIII, призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково. Водночас, призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Суд зауважує на тому, що у пункті 3.4 Рішення від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, Конституційний Суд України зазначив, що з-поміж іншого, питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453-VI, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402-VIII.

Далі у рішенні вказується, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що юридичне регулювання встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI, що поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку про невідповідність частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI для цілей застосування окремих положень Закону № 1402-VІІІ, частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

За таких обставин, приймаючи до уваги лейтмотив Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, суд робить висновок, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з 04.12.2018, тобто, з дня ухвалення рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не регулює питання повернення помилково перерахованої або надміру виплаченої заробітної плати (суддівської винагороди).

Натомість, статтею 127 Кодексу законів про працю України встановлено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, враховуючи приписи вказаних норм, здійснення відрахувань із заробітної плати особи або платежів, що прирівнюються до неї (пенсій, допомоги, стипендій, аліментів та інших грошових сум), може відбуватись виключно у передбачених випадках, зокрема, за наявності рахункової помилки або недобросовісності з боку набувача.

Як убачається з матеріалів справи, доказів вчинення рахункової помилки при виплаті суддівської винагороди ОСОБА_1 у серпні-жовтні 2021 року, або доказів недобросовісності останнього, відповідач суду не надав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність дій ТУ ДСА у Сумській області щодо утримання та не виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад 2021 року в сумі 37 836, 00 грн. критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 3, 6-10, 132, 241, 242, 243, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумській області щодо утримання та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за листопад 2021 року в сумі 37 836, 00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області (40002, м. Суми, вул. Перемоги, 4, код 26270240) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.н. НОМЕР_1 ) утриману суддівську винагороду за листопад 2021 року в сумі 37 836, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик