Справа № 480/12896/21
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, і просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Сумській області від 23.02.2021 №8079-54Ф.
Свої вимоги мотивує тим, що вона у період з 19.08.2008 по 26.03.2021 була найманим працівником, оскільки працювала в ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Поряд з цим вона має статус адвоката, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально, зареєстрована належним чином як самозайнята особа, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно.
Посилається на те, що перебуваючи у трудових відносинах з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", нею отримувалася заробітна плата, з якої із врахуванням розміру отриманого позивачем доходу перераховано до відповідних бюджетів усі обов`язкові платежі, в тому числі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Проте водночас позивачу здійснено нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як самозайнятій особі за період, коли вона не здійснював адвокатську діяльність індивідуально, при цьому за цей період його роботодавець сплатив за неї єдиний внесок.
Зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI не врегульовано, а тому особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Оскільки в період, за який винесена оскаржувана вимога, єдиний внесок нараховував та сплачував за неї роботодавець в розмірі не менше мінімального, то це виключає обов`язок зі сплати у цей період єдиного внеску нею ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Ухвалою суду від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що згідно з базами даних ГУ ДПС у Сумській області позивач з 07.05.2013 року по теперішній час перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, як платник незалежної професійної діяльності, та відповідно зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок на підставі п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI як особа, яка провадить незалежну адвокатську діяльність.
З аналізу ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п.14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.1, абз.2 п.2 ч.1 ст.7, п.5 ч.1 ст.1, ч.12 ст.19 та ч.4 ст.4 Закону №2464-VI можна зробити висновок, що фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та одночасно є найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати єдиного внеску за себе. Виключенням є тільки фізичні особи-підприємці за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю або досягли віку, встановленого ст.26 Закону №1058, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, на думку відповідача, вбачається, що позивач у зв`язку з ведення нею незалежної професійної діяльності перебуває на обліку в контролюючому органі з 07.05.2013 та є платником єдиного внеску і зобов`язана була сплачувати єдиний внесок у порядку і строки, визначені Законом №2464 та Інструкцією №449, проте, свій обов`язок платника єдиного внеску вона виконував не належним чином та у встановлені строки єдиний внесок не сплачувала, у зв`язку з чим виникла недоїмка, за наявності якої сформована оскаржувана вимога, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалою суду від 25.01.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Сумській області про залишення позовної заяви без розгляду.
Позивачем також подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2,500 грн.
Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки справа не відноситься до категорії складних справ, а представником не надано суду належних доказів на підтвердження витраченого часу адвокатом на надання правничої допомоги, пов`язаної із даною справою.
Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач має право на здійснення адвокатської діяльності та згідно з базами даних ГУ ДПС у Сумській області з 07.05.2013 по теперішній час перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, як платник незалежної професійної діяльності.
Відповідно до записів трудової книжки з 18.08.2008 по 26.03.2021 позивач перебувала у трудових відносинах з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (а.с.20-29).
За період роботи позивача з січня 2020 року до грудня 2020 року роботодавцем нараховувався та сплачувався ЄСВ, що підтверджується індивідуальними відомостями ГУ ПФУ в Сумській області про застраховану особу (а.с.34).
Суд звертає увагу, що факт сплати ЄСВ у вказаний період відповідач не заперечує, а тому вказані обставини судом приймаються до уваги.
У зв`язку з наявністю заборгованості по платежу "Єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в сумі 9 595,30 грн, ГУ ДПС у Сумській області було винесено та направлено позивачу вимогу № Ф-8079-54 від 23.02.2021 про сплату боргу в розмірі 9 595,30 грн (а.с.53).
Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.
Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 у справі №260/358/19.
Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Тож особи, які провадять в тому числі й адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності входять до кола платників єдиного внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності (як самозайнятою особою) та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно з положеннями статті 13 цього ж Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
З матеріалів справи суд встановив, що заборгованість зі сплати ЄСВ нарахована позивачу контролюючим органом за 2020 рік, що слідує з розрахунку заборгованості, де вказана сума у розмірі 9 595,30 грн, недоїмка зі сплати якої виникла у 2020 році.
Водночас, як вже зазначалося судом вище, позивач з 19.08.2018 по 26.03.2021 перебувала у трудових відносинах із ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".
Наявними в матеріалах справах індивідуальними відомостями ГУ ПФУ в Сумській області про застраховану особу "Форма ОК-7" (а.с.34) підтверджено факт сплати роботодавцем ЄСВ за працівника ОСОБА_1 .
При цьому, відповідач не надав будь-яких пояснень або належних та допустимих доказів того, що позивач здійснює незалежну професійну діяльність поза межами трудових відносин (як самозайнята особа) та отримує дохід від такої діяльності.
Враховуючи те, що позивач як самозайнята особа (адвокат) поза межами трудової діяльності доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, визначені спірними вимогами сума ЄСВ фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Суд враховує, що положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" чітко не врегульовано особливості сплати ЄСВ найманим працівником в межах незалежної професійної діяльності. Норми цього закону та підзаконних правових актів припускають неоднозначне трактування прав та обов`язків платників єдиного внеску, що також констатовано Верховним Судом у рішенні від 02.09.2019 у справі № 520/3939/19.
Відтак, вимога ГУ ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8079-54 від 23.02.2021 на суму 9 595,30 грн підлягає скасуванню як протиправна.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимог позивача про відшкодування на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.
З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 22.11.2021 (а.с.87-90), додаткову угоду №1 від 22.11.2021 (а.с.91), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2054 (а.с. 43), ордер на надання правової допомоги Серія КВ №196087 (а.с.42), акт наданих послуг від 21.01.2022 (а.с.92).
Як вбачається із акта наданих послуг (а.с.92) виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги):
- вивчення документів та аналіз норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дослідження судової практики - (1 год., вартість : 500 грн;
- підготовка та подача позовної заяви про визнання протиправною та скасування вимоги -(2 год., вартість: 2 000 грн).
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Дослідивши матеріали справи, суд не приймає до уваги час, витрачений адвокатом час на вивчення документів та аналіз норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дослідження судової практики, оскільки не зрозуміло, яка саме допомога була надана з таких питань. Крім того, зазначена адвокатом допомога не відноситься до правової допомоги адвоката та не є тотожною наданню безпосередньо самої правової допомоги. Крім того, суд вважає, що кількість затрачених годин на підготовку позовної заяви є достатньою, в тому числі для вчинення вказаних дій.
Враховуючи заяву відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, а також те, що у даній справі провадження було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа за даним позовом є незначної складності, згідно акта виконаних робіт надані послуги зводились виключно до формування позовної заяви, суд вважає розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.
Водночас, судом враховано, що з даного предмету спору та мотивів, що приведені у адміністративному позові позивача, є аналогічні рішення, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову. Підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд, враховує предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок відповідача витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 500 грн.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області 908,00 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8079-54 від 23.02.2021 на суму 9 595,30 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька