Справа № 320/10554/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року справа № 320/10554/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Рижкова О.Д. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної служби здоров`я України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , адвокат Комар О.Г.

від відповідача: Сич О.А.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Національної служби здоров`я України (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної служби здоров`я України від 05.08.2021 №488-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України. Допусти рішення суду в частині поновлення на посаді до негайного виконання;

- зобов`язати Національну службу здоров`я України виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середньоденну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05.08.2021 по час поновлення на державній службі в Національній службі здоров`я України.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу відповідача від 05.08.2021 №488-к позивача звільнено з посади заступника директора Адміністративного департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України на підставі пункту 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Позивач стверджує, що перебуваючи на посаді заступника директора Адміністративного департаменту, свої обов`язки та завдання виконував сумлінно, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неналежне виконання позивачем завдань, встановлених на строк випробування, а також невідповідність позивача займаній посаді.

Також позивач доводить, що відповідачем порушено процедуру звільнення у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування. Так, позивач зазначає, що останнім днем його випробувального терміну є 28.07.2021. При цьому вказує, що протягом випробувального терміну 13, 14 та 28 травня 2021 року фактично не виконував посадові обов`язки, а з 26.07.2021 по 01.08.2021 перебував на лікарняному. За позицією позивача, продовження відповідачем випробувального терміну 02.08.2021 суперечить положенням законодавства.

Більше того, позивач, покликаючись на положення частини п`ятої статті 35 Закону України «Про державну службу», зазначає, що оскільки станом на 29.07.2021 його не було ознайомлено з наказом про звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування, а тому його звільнення у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді є протиправним.

Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем строку попередження про звільнення, передбаченого частиною шостою статті 35 Закону України «Про державну службу», якою передбачено обов`язок попередити позивача про наступне вивільнення у письмовій формі та не пізніше як за сім календарних днів. Позивач звертає увагу суду на те, що його було особисто попереджено про наступне вивільнення 02.08.2021, натомість звільнено - 05.08.2021, що на думку позивача вказує на порушення відповідачем зазначеної вище вимоги Закону України «Про державну службу».

З урахуванням викладеного, позивач просить суд скасувати оскаржуваний наказ, поновити його на посаді заступника директора Адміністративного департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України та зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначає, що він дотримався вимог чинного законодавства щодо порядку встановлення випробування та звільнення в разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування, оскільки позивач отримав негативну оцінку за результатами випробування, що є підставою для розірвання трудового договору, як з таким, що не пройшов випробування. При цьому відповідач наполягає на тому, що вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

З приводу дотримання процедури звільнення позивача відповідач зазначає, що зважаючи на те, що з 26.07.2021 і станом на 28.07.2021 (останній день випробування) позивач перебував на лікарняному, тривалість якого передбачити було неможливо, наказ про продовження строку випробування із чітким визначенням кількості днів такого продовження винесено в перший робочий день позивача, тобто 02.08.2021. Відтак, на думку відповідача, твердження позивача про те, що станом на 29.07.2021 строк випробування позивача закінчився та не був продовжений у встановленому законом порядку не відповідає дійсності. В контексті наведеного, відповідач звертає увагу на приписи частини п`ятої статті 35 Закону України «Про державну службу», в силу яких строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких державний службовець не виконує свої посадові обов`язки.

Крім того, відповідач вважає помилковими аргументи позивача щодо порушення ним процедури звільнення позивача у частині недодержання строків, зазначених у частині шостій статті 35 Закону України «Про державну службу», а саме строків попередження державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш, як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді. Так, відповідач зауважує, що вжив усіх можливих заходів щодо своєчасного адресування відповідного попередження позивачу. Зазначає, що позивача попереджено про наступне звільнення 30.07.2021, тоді як з урахуванням наказу від 05.08.2021 №488-к звільнено 05.08.2021, тобто з дотримання відповідачем семиденного строку, визначеного у частині шостій статті 35 Закону України «Про державну службу».

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу та задоволення позовних вимог.

Позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем заперечення на відповідь на відзив, зміст яких у цілому відповідає доводам позовної заяви та відзиву на позов.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 07.10.2021. Вказаною ухвалою також витребувано докази у справі від відповідача.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 підготовче судове засідання відкладено на 21.10.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 підготовче судове засідання відкладено на 04.11.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 витребувано докази у справі від відповідача; продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів та відкладено підготовче судове засідання на 16.11.2021

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 підготовче судове засідання у зв`язку з необхідністю витребування нових доказів у справі відкладено на 30.11.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 підготовче судове засідання у зв`язку з необхідністю витребування нових доказів у справі відкладено на 14.12.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.01.2022.

У судовому засіданні 18.01.2022 судом допитано у якості свідка директора Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 оголошено перерву у судовому засіданні до 01.02.2022.

01.02.2022 судове засідання у справі знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Кушнової А.О. у відпустці. Наступне судове засідання призначене на 03.03.2022.

03.03.2022 судове засідання у справі не відбулось у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням воєнного стану в Україні згідно указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та активними бойовими діями на території Київської області. Наступне судове засідання призначене на 26.05.2022.

Позивач та його представник у судовому засіданні 26.05.2022 заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просили суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.05.2022 проти позову заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданому до суду відзиві на позов, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області 05.11.2016, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 43-51).

Як встановлено судом з матеріалів справи ОСОБА_1 , відповідно до наказу Національної служби здоров`я України від 26.04.2021 №312-к, прийнято на посаду заступника директора начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту з 28.04.2021 з випробувальним терміном три місяці (том 1 а.с.9).

24.06.2021 директор Адміністративного департаменту Воробйова І. склала службову записку стосовно виконання обов`язків Заступника директора департаменту начальника відділу Адміністративного департаменту ОСОБА_1 , яку адресовано в.о. Голови Національної служби здоров`я України ОСОБА_3 .

У службовій записці ОСОБА_4 вказала, що у зв`язку з частково виконаними завданнями, результати яких не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання ОСОБА_1 підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату. Поряд з цим, в доповідній записці зазначено, що з огляду на відсутність ініціативності, неодноразово позивач просив самоусунутись від виконання завдання. Зазначається також і про те, що позивач деякі завдання виконував з порушенням строку виконання в роботі, процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку співробітників департаменту (том 1 а.с.11).

22.07.2021 директор Адміністративного департаменту Воробйова І. склала службову записку стосовно рівня виконання обов`язків Заступником директора департаменту начальником відділу Адміністративного департаменту Назаревичем Віталієм, яку адресовано в.о. Голови Національної служби здоров`я України ОСОБА_3 .

Як зазначено у службовій записці, за період роботи з 28.04.2021 по 25.06.2021 позивач неодноразово підходив до виконання не лише тих завдань, які йому доручалися, а й до тих, які він зобов`язаний виконувати згідно зі своїми функціональними обов`язками, досить формально, тому їх виконання у більшості випадків було не у повному обсязі та потребувало додаткового доопрацювання із залученням інших працівників підрозділу. Значна ж частка тих завдань, які були виконані зазначеним державним службовцем, реалізовувалися з порушенням встановленого строку, а процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку співробітників Департаменту. В контексті наведеного у службовій записці вказано, що ОСОБА_1 не було забезпечено перевірку наявності документів у відділі про здійснення та супровід публічних закупівель згідно чинного законодавства, а також прострочено терміни виконання в системі АСКОД документа №18291 11-21 від 15.06.2021 (Міністерство охорони здоров`я України), строк виконання: надання першої відповіді - 16.06.2021, другої відповіді -18.06.2021, фактичне виконання - 22.06.2021. Крім того, вказано, що під час виконання обов`язків директора Адміністративного департаменту не підготовлені проекти додаткової угоди по договору від 01.04.2021 № 71, хоча завдання було надіслано за два тижні; не здійснювався контроль за технічним станом та експлуатацією адміністративної будівлі НСЗУ, інженерними системами та комунікаціями, організація та контроль за роботами з реконструкції, капітального і поточного ремонту були відсутні. Поряд з цим, Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ - 2в не був завізований і рахунок № 23 від 17.06.2021 на аванс ТОВ «САТІ - НОВА СОЮЗ» відмовився візувати без пояснення, що спричинило негативні наслідки. Окрім цього, в службовій записці зазначено, що позивач абсолютно не проявляв ініціативи у жодних робочих питаннях та неодноразово намагався самоусунутись від виконання поставлених перед ним завдань, що для посадової особи, заступника директора департаменту начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту є абсолютно неприпустимим. Додатково вказано про неякісне та несвоєчасне виконання позивачем посадових обов`язків, завдань і доручень керівництва, бездіяльність, невжиття можливих заходів щодо запобігання недолікам і порушенням у роботі (том 1 а.с.12-13).

23.07.2021 т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України запропоновано ОСОБА_1 надати пояснення по суті службової записки в термін до 15:45 год. 23.07.2021 (том 1 а.с.14).

23.07.2021 ОСОБА_1 подано т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України Дмитру Самофалову письмові пояснення у відповідь на службову записку директора Адміністративного департаменту Воробйової І.М., у якій проти доводів, викладених у доповідній записці, позивач заперечив, зазначивши, що більшість з них викладена загальними фразами без зазначення конкретних фактів та обставин, та не відповідає дійсності (том 1 а.с.15-20).

30.07.2021 директор Адміністративного департаменту Воробйова І. склала службову записку щодо виконання обов`язків Заступником директора департаменту начальником відділу Адміністративного департаменту ОСОБА_1 .

Службова записка містить додаткову інформацію про те, що сформування проєкту наказу НСЗУ в частині складу тендерного комітету не виконано до 23.07.2021, хоча кандидатури були надані 15.07.2021 згідно службової записки від 14.07.2021 № 12.1-03/61, що призвело до припинення проведення процедур закупівель в НСЗУ (том 1 а.с.21).

30.07.2021 т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України винесено попередження про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту у зв`язку з невідповідністю займаній посаді (том 1 а.с.207-208).

Зі змістом вказаного попередження позивач ознайомився 02.08.2021, про що свідчить розписка позивача на даному документі.

Наказом т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України від 02.08.2021 № 480-к, на підставі службової записки директора Департаменту управління персоналом Козак М. від 02.08.2021 № 3.1.1-19/83-21, ОСОБА_1 , заступнику директора начальнику відділу закупівель Адміністративного департаменту, продовжено випробування терміном на 08 календарних днів з 29.07.2021 до 05.08.2021 (том 1 а. с. 10).

Наказом т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України від 05.08.2021 № 488-к, відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та статті 24 Закону України «Про відпустки», звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту з 05.08.2021 у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування, з припиненням державної служби (том 1 а.с.124). Із вказаним наказом позивача ознайомлено 05.08.2021, що підтверджується розпискою ОСОБА_1 на даному документі.

Позивач, не погоджуючись зі своїм звільненням, вважаючи його неправомірним, здійсненим в порушення вимог Закону України «Про державну службу», звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус державних службовців, підстави та порядок притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, а також її види передбачено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон України «Про державну службу»).

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Частинами першою, другою статті 21 Закону України «Про державну службу» передбачено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 35 Закону України «Про державну службу» в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

Відповідно до частини шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Частиною сьомою статті 35 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Одним із принципів державної служби є професіоналізм, під яким розуміється компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону.

Професіоналізм у державній службі досягається, зокрема шляхом установлення державному службовцеві випробування, яке за своїм змістом є особливим строковим правовим режимом проходження державної служби, зумовленим потребою в перевірці відповідності державного службовця займаній посаді.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну службу» основними обов`язками державних службовців, зокрема, є забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Положеннями частини третьої статті 35 цього Закону України «Про державну службу» встановлено, що на строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату.

Позивачу встановлено суб`єктом призначення три місяці випробувального строку, до завершення якого він мав би зарекомендувати себе як кваліфікований працівник, а відповідач водночас мав нагоду пересвідчитися у його відповідності займаній посаді.

Даний спір виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з висновком відповідача про невідповідність займаній посаді і наводить свої міркування та доводи на спростування тверджень останнього про виявлені недоліки в роботі позивача, на яких власне і ґрунтується такий висновок.

З цього приводу суд зазначає, що в період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено. Водночас, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що встановлювати випробувальний строк є правом суб`єкта призначення, в рамках якого він має право оцінити відповідність державного службовця займаній посаді. Так само, суб`єкту призначення надане право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 у справі № 808/2842/17 та постанові від 22.01.2020 у справі № 823/3540/14.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2018 у справі №381/4968/16-ц, згідно з якою питання про відповідність чи невідповідність державного службовця обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає виключно суб`єкт призначення та не може вирішуватись судом.

Як установлено з оскаржуваного наказу про звільнення позивача, в якості підстави для його прийняття слугувало попередження про звільнення від 30.07.2021 № 16309/12.2.1-20-21.

При цьому, зі змісту попередження про звільнення ОСОБА_1 вбачається, що на період випробування відповідно до посадових обов`язків йому були встановлені завдання, ключові показники та строки їх виконання. Натомість, у попередженні зазначено, що результати виконання завдань свідчать про недостатній рівень виконання посадових обов`язків позивачем, зокрема:

- завдання організувати та провести процедури публічних закупівель товарiв, робіт та послуг для потреб НСЗУ не було виконано в повному обсязі. Так, за предметом закупівлі ДК 021 : 2015 : 30190000-7 - Офісне та приладдя рiзне (Папка - реєстратор ширина корінця 7 см, формату А4) на суму 4987 грн., закупівля через центральну закупівельну організацію, 15.06.2021 було виправлено передано для оголошення процедури. Втім, станом на 26.07.2021 завдання не виконане;

- під час виконання обов`язків директора Адміністративного департаменту з 14.06. - 18.06.2021 не підготовлено проекти додаткової угоди по договору від 01.04.2021 № 71 у встановлені строки;

- відмовлено у візуванні рахунку № 23 від 17.06.2021 на аванс ТОВ «CATI - НОВА СОЮЗ» без пояснення причин під час виконання обов`язків директора Адміністративного департаменту з 14.06. - 18.06.2021;

- прострочено терміни виконання в системі АСКОД документа №18291-11-21 від 15.06.2021. Цим дорученням передбачено інформування МОЗ щоп`ятниці про виконання рішень РНБОУ щодо санкцій (заборона співпрацювати, мати офіційні та неофіційні відносини із фізичними та/або юридичними особами, які перебувають під санкціями). Управління документального забезпечення, публічної інформації та розгляду звернень громадян неодноразово нагадувало ОСОБА_5 про необхідність здійснення контролю за погодженням звіту і строком відправлення документу;

- не здійснювався контроль за технічним станом та експлуатацією адміністративної будівлі НСЗУ, iнженерними системами та комунікаціями. Не здійснювалась організація та контроль за poбoтaми з реконструкції, капітального і поточного ремонту будівлі НСЗУ під час виконання обов`язків директора Адміністративного департаменту з 14.06. - 18.06.2021;

- не здiйснено забезпечення наявності документів у вiддiлi закупівель про здійснення та супровід публічних закупівель згідно з чинним законодавством. Не проводилась перевірка наявності і складу документації з проведених публічних закупівель;

- сформування проекту наказу НСЗУ в частині складу тендерного комітету не виконано до 23.07.2021, хоча кандидатури були надані 15.07.2021 згідно службової записки від 14.07.2021 № 12.1-03/61, що призвело до призупинення проведення процедур закупівель в НСЗУ;

- частка тих завдань, які були виконані зазначеним державним службовцем, реалізовувалися з порушенням встановленого строку, а процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку співробітників Департаменту.

Зазначене відображено у змісті доповідної записки безпосереднього керівника позивача директора Адміністративного департаменту І. Воробйової на ім`я т.в.о. Голови Національної служби здоров`я від 22.07.2021 № 12-05/66-21.

Вищевикладене, як вбачається з попередження про звільнення, є свідченням недостатнього рівня професійної компетентності та незадовільної організації роботи, що, на думку відповідача, свідчить про невідповідність позивача займаній посаді.

На підтвердження обставин, які слугували підставою для такого висновку, відповідачем долучено до матеріалів справи копії Положення про адміністративний департамент, посадової інструкції позивача, Тимчасового порядку візування та погодження проектів документів в НСЗУ, Інструкції з діловодства в НСЗУ, наказу про створення Комісії з прийняття виконаних будівельно-монтажних робіт, обладнання під час проведення капітального ремонту будівлі НСЗУ, службової записки про внесення змін до річного плану закупівель, скріншоти в електронній системі закупівель Prozorro, листів Державної установи «Професійні закупівлі» № 797 від 07.10.2021, Міністерства охорони здоров`я України №18291-11-21 від 15.06.2021, відомостей із системи АСКОД щодо завантаження та погодження проекту листа на адресу Міністерства охорони здоров`я України, підготовленого позивачем, рахунку ТОВ «Саті-Нова Союз», договору від 01.04.2021 № 71 з усіма документами, що зумовили необхідність підготовки проекту додаткової угоди, документи про склад Тендерного комітету, скріншоти з СЕД АСКОД тощо.

Крім того, допитана у судовому засіданні 18.01.2022 у якості свідка директор Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України ОСОБА_2 підтвердила та пояснила суду обставини, які були відображені у попередженні про звільнення, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Отже, позивач отримав негативну оцінку своєї професійної діяльності за результатами випробування, що відображено у відповідних документах, а відповідно це є підставою для розірвання трудового договору, як з таким, що не пройшов випробування.

За наявності підстав для припинення державної служби встановленню підлягає дотримання порядку її припинення.

Встановлюючи обґрунтованість покликання позивача на частину 7 статті 35 Закону України «Про державну службу», згідно з якою у разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування, суд бере до уваги наступні мотиви.

Як уже зазначалось вище, позивача призначено на посаду заступника директора начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту з випробувальним строком тривалістю три місяці, перебіг якого розпочинається з 28.04.2021.

Для правильного вирішення спору має значення встановлення дати закінчення випробувального строку, встановленого позивачу.

У позовній заяві позивач вказує на те, що останнім днем строку випробування є 28.07.2021, а сторона відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що таким днем є 05.08.2021.

Встановлюючи дату завершення випробувального строку суд зазначає, що строк випробування обчислюється відповідно до правил, установлених статтею 241-1 Кодексу законів про працю України.

Так, положеннями статті 241-1 Кодексу законів про працю України визначено, що строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

З аналізу положень статті 241-1 Кодексу законів про працю України вбачається, що строк, визначений місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Водночас, якщо закінчення цього строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з частиною сьомою статті 35 Закону України «Про державну службу» у разі, якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

В той же час, частиною п`ятою статті 35 Закону України «Про держану службу» регламентовано, що якщо державний службовець у період випробування був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням або з інших поважних причин, строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких він фактично не виконував посадові обов`язки.

З матеріалів справи встановлено, що в період проходження публічної служби на посаді заступника директора начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України позивач був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відповідно до листків непрацездатності серії АЛГ № 818381 з 13.05.2021 по 14.05.2021 - два календарних дні (том 1 а.с.126), серії АЛГ № 579581 з 26.07.2021 по 30.07.2021 п`ять календарних днів (том 1 а.с.127), а також перебував у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку із сімейними обставинами 28.05.2021 один календарний день, що підтверджується відомостями особової картки державного службовця ОСОБА_1 (том 1 а.с.142).

За встановленими обставинами, позивач протягом строку випробування був відсутній з різних поважних причин на роботі та фактично не виконував посадові обов`язки вісім календарних днів.

Як свідчать матеріали справи, наказом т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України від 02.08.2021 № 480-к, позивачу продовжено випробування терміном на 8 календарних днів, тобто з 29.07.2021 до 05.08.2021 (том 1 а. с. 10).

Таким чином, з урахуванням вимог частини п`ятої статті 35 Закону України «Про державну службу» суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що строк випробування позивача продовжується на вказані періоди тимчасової непрацездатності позивача і відпустки, і станом на 28.07.2021 такий строк випробування не закінчився.

З приводу покликань позивача на відсутність наказу про продовження строку випробування станом на 29.07.2021 слід відмітити, що відсутність наказу про продовження строку випробування одразу після спливу трьох місяців не може заперечити дію положень частини п`ятої статті 35 Закону України «Про державну службу» і можливості її безпосереднього застосування. При цьому, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку суб`єкта владних повноважень видавати письмовий наказ про продовження строку випробування на період тимчасової непрацездатності державного службовця.

Відтак, суд констатує, що дії Національної служби здоров`я України щодо продовження випробувального терміну позивачу та прийняття наказу т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України від 02.08.2021 № 480-к про «Про продовження випробування ОСОБА_1 » терміном на 8 календарних днів з 29.07.2021 до 05.08.2021 не суперечать вимогам частини п`ятої статті 35 Закону України «Про державну службу».

Викладене означає, що твердження позивача про те, що строк його випробування закінчився 28.07.2021 та станом на 29.07.2021 він вважається таким, що пройшов випробування, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства, а тому відхиляються.

Оцінюючи доводи позивача про порушення відповідачем процедури звільнення позивача у частині недодержання строків попередження позивача про наступне вивільнення, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону (встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування).

Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

В ході розгляду справи відповідач стверджував, що вжив усіх можливих заходів щодо своєчасного адресування попередження про звільнення позивачу. Відповідач вказав, що попередження про звільнення від 30.07.2021 № 16309/12.2.1-20-21 в той же день, тобто 30.07.2021 було направлено ОСОБА_1 для ознайомлення на робочу електронну пошту та із застосуванням інтернет-месенджерів. При цьому, звільнено позивача 05.08.2021, що свідчить про дотримання відповідачем семиденного строку, визначеного у частині шостій статті 35 Закону України «Про державну службу».

Натомість, позивач у судовому засіданні заперечив отримання 30.07.2021 попередження про звільнення від 30.07.2021 № 16309/12.2.1-20-21 на власну електронну поштою та засобами телекомунікаційного зв`язку.

Доказів спростування вказаних обставин відповідач суду не надав, а тому не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо надіслання позивачу попередження про наступне вивільнення 30.07.2021.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, що із попередженням про звільнення від 30.07.2021 № 16309/12.2.1-20-21 позивач особисто ознайомився 02.08.2021, про що свідчить його підпис на попередженні.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд зазначає, що з попередженням про звільнення позивач ознайомився особисто 02.08.2021, а тому строк такого попередження необхідно обчислювати з наступного дня, тобто 03.08.2021.

Відтак, сьомий день мінімального строку попередження про наступне звільнення позивача припадав на 09.08.2021. Тому відповідач питання звільнення позивача мав би реалізовувати лише з 10.08.2021.

Разом з тим, наказом т.в.о. Голови Національної служби здоров`я України від 05.08.2021 № 488-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 05.08.2021, тобто на третій календарний день після попередження про звільнення.

За наведених обставин, суд вважає слушними доводи позивача про те, що відносно позивача у спірних правовідносинах не була дотримана процедура належного звільнення, тобто з дотриманням вимог частини шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» внаслідок не попередження державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Національної служби здоров`я України від 05.08.2021 №488-к «Про звільнення ОСОБА_1 » не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 у справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 у справі № 826/751/16, від 27.06.2019 у справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 у справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 у справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 у справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 у справі № 816/584/17, від 15.04.2020 у справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 у справі № 9901/226/19.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11).

У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до абз. 10 п. п. 10.2 п. 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (наказ про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Таким чином, встановлення судом факту незаконного звільнення позивача і, як наслідок, поновлення його на посаді, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що поновлення на посаді незаконно звільненого працівника повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

Враховуючи, що день звільнення вважається останнім днем роботи, позивач підлягає поновленню на посаді директора департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України днем, наступним за днем звільнення, тобто з 06.08.2021.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 № 13 Пленуму Верховного Суду України зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення, по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Беручи до уваги, що позивача було звільнено у серпні 2021 року, середньоденна заробітна плата обчислюється судом виходячи з розміру заробітної плати, нарахованої позивачеві за червень і липень 2021 року.

Як установлено з довідки Національної служби здоров`я України від 01.09.2021 № 71 (том 1 а.с.115) за останні два місяці перед звільненням ОСОБА_1 , останньому нараховано заробітну плату у червні 2021 року 41 761,17 грн. за 20 робочих днів, у липні 2021 року - 31 854,896 грн. за 17 робочих днів.

З урахуванням наведеного середньоденна заробітна плата позивача становить 1989,63 грн. (73 616,13 грн.: 37 робочих днів).

Час вимушеного прогулу за період з 06.08.2021 (день звільнення 05.08.2021 року є останнім робочим днем) по 26.05.2022 (дня ухвалення рішення у справі) становить 201 робочий день.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 399 915,63 грн. (1989,63 грн. х 201 робочий день).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 у справі № 826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Отже, слід дійти висновку, що у зв`язку з незаконним звільненням з відповідача на користь позивача потрібно стягнути 399 915,63 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу без утримання обов`язкових податків і зборів.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки фактично такі позовні вимоги дублюють вимоги про стягнення коштів, тоді як таке стягнення може відбуватись шляхом безспірного списання, що не потребує безпосередньої участі відповідача.

Відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б повністю спростували доводи позивача, не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат, а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

У судовому засіданні 26.05.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст судового рішення складено та підписано 27.05.2022.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Національної служби здоров`я України від 05.08.2021 №488-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України з 06.08.2021.

4. Стягнути з Національної служби здоров`я України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 399 915,63 грн. (триста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять грн. 63 коп.), з якого підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора департаменту - начальника відділу закупівель Адміністративного департаменту Національної служби здоров`я України з 06.08.2021.

7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Національної служби здоров`я України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.