Справа № 199/10413/21
Суддя: РУДЕНКО В. В.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

(2-а/199/22/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Носенко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника відділу контролю за безпекою дорожнього руху інспектора з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровької міської ради Марченка Вячеслава Олександровича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії РАП № 361465144 про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 340,00 грн., якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначив, що 16 листопада 2021 року заступником начальника відділу контролю за безпекою дорожнього руху інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченком Вячеславом Олександровичем було незаконно складено постанову про накладення адміністративного стягнення серія РАП № 361465144 до повідомлення серія ІД № 00491089, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за порушення вимог пункту 3.34. розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (зупинку заборонено), а саме за здійснення 27 жовтня 2021 о 15 год 20 хв транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, р.н. НОМЕР_1 зупинки в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 17, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Позивач зазначає, що згідно вимог п.15.10, підпункт «в» ПДР України «Стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м». Окрім того, згідно зазначеного п.3.34 Зона дії знака поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним. Позивач зазначив у позові, що стоянка автомобіля виконувалась із дотриманням п.15.10, підпункт «в». Для руху пішоходів залишалось більше двох метрів, автомобіль не був розташований на проїжджій частині дороги і не створював перешкоди ні для руху інших транспортних засобів, ні для руху пішоходів. Окрім того між автомобілем та знаком 3.34 розташоване перехрестя. Виходячи із зазначеного вище, позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, а відповідна справа закриттю.

Відповідач представник інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради надав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржувана постанова складена відповідно до норм чинного законодавства.

Суд дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року заступником начальника відділу контролю за безпекою дорожнього руху інспектором з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченком Вячеславом Олександровичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серія РАП № 361465144 до повідомлення серія ІД № 00491089, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, за порушення вимог пункту 3.34. розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (зупинку заборонено), а саме за здійснення 27 жовтня 2021 о 15 год 20 хв транспортним засобом HYUNDAI TUCSON, р.н. НОМЕР_1 зупинки в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Європейська, 17, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 5 ст. 77 КАС України передбачено, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З матеріалів справи слідує, що правопорушення, яке кваліфікувалося відповідачем позивачу, стосується порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

В свою чергу у примітці до ст.14-2 КУпАП передбачено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Отже, належними доказами вчинення порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), є здійснення не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема з наданих відповідачем фотоматеріалів, автомобіль, належний позивачу, дійсно 27 жовтня 2021 року о 15 год. 20 хв. у м. Дніпрі по вул. Європейська, 17 на тротуарі здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 Зупинка заборонена , чим порушив п.3.34 додатку 1 розділу 33 ПДР України.

Доводи позивача про те, що автомобіль стояв на тротуарі, а тому дія знаку 3.34 Зупинка заборонена на нього не поширювалося, суперечить правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2019 року №686/13619/17, в якій вказано, що дія заборонного знаку поширюється на всю дорогу (той бік дороги, де встановлено знак), елементом якої є тротуар.

Це означає, що дія заборонного знаку 3.34 Зупинка заборонена поширюється на всю ширину дороги по вул. Європейська, 17 у м. Дніпрі з відповідного боку, до складу якої входить і відповідний тротуар - від внутрішнього до зовнішнього його краю.

Отже, судом встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оскільки судом на підставі наданих фотоматеріалів встановлена обґрунтованість та правомірність оскаржуваного рішення відповідача, а також відсутність процесуальних порушень прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 241-246, 250, 251, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до заступника начальника відділу контролю за безпекою дорожнього руху інспектора з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровької міської ради Марченка Вячеслава Олександровича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- відмовити.

Постанову заступника начальника відділу контролю за безпекою дорожнього руху інспектора з паркування інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Марченка Вячеслава Олександровича по справі про адміністративне правопорушення руху серії РАП № 361465144 від 16 листопада 2021 року, - залишити без змін.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі у десятиденний строк з проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя