Справа № 160/26711/21
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним акту опису майна, рішення про опис майна в податкову заставу, -
23.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій, з урахуванням уточнень від 23.02.2022, позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що контролюючим органом протиправно, в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України було винесено рішення про опис майна у податкову заставу та зареєстроване обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - побутовий комплекс, який раніше був переданий в іпотеку на підставі іпотечного договору як забезпечення повернення кредиту. Щодо фактичних обставин позивач зазначає, що 30.03.2007 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №10/в на суму 100 000,00дол.США, терміном до 29.03.2017. Також, 30.03.2007 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 11/в на суму 100 000,00 дол.США, терміном до 29.03.2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами 30.03.2007 між ПАТ ВіЕйБі Банк» з одного боку та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншого боку було укладено договір іпотеки №1, предметом якого стало нерухоме майно побутовий комплекс загальною площею 2835,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір іпотеки зареєстрований в Державному реєстрі речових прав та в реєстрі заборон відчуження. В подальшому, 06.10.2011 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та третіми особами у справі укладено додаткову угоду №1 до договору іпотеки №1 від 30.03.2007 щодо строку виконання зобов`язань, що також зареєстровано в Державному реєстрі іпотек. Позивач також зазначає, 03.08.2020 внаслідок відступлення права вимоги за Договором про відступлення права вимог за договорами іпотеки, іпотекодержателем за договором іпотеки №1 від 30.03.2007 стало ТОВ «Діджи Фінанс», що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка №274679108 від 14.09.2021). Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло усіх прав Іпотекодержателя за договором іпотеки № 1 відносно нерухомого майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: побутового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2835,3 кв.м. Під час реєстраційних дій ТОВ «Діджи Фінанс» стало відомо про наявність обтяження (податкової застави) на майно згідно із внесеним 24.05.2021 Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. записом про обтяження 42153189 на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, виданого Головним правлінням ДПС у Дніпропетровській області (боржник: ОСОБА_1 ). Позивач зазначає, що на підставі зазначеного обтяження за №42153189 від 24.05.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» позбавлене можливості реалізувати предмет іпотеки в спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку». Дії відповідача щодо внесення податкової застави на вказаний побутовий комплекс незаконні, оскільки в силу положень статті 3 Закону України «Про іпотеку» позивач має пріоритет права отримання своїх вимог щодо вказаного нерухомого майна, а відповідач не є першочерговим обтяжувачем. Крім того, відповідно до підпункту 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України не може бути використане як джерела погашення податкового боргу платника податків майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідачем не правомірно включено до акту опису майна (серія та номер: 106, виданий 24.05.2021) побутовий комплекс, 1/2 права власності на яке належить ОСОБА_1 , та реєстрації обтяження у вигляді податкової застави на побутовий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2835,3 кв.м реєстраційний номер майна 42153189 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» було залишено залишено без руху та позивачеві запропоновано усунути недоліки протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 строк на усунення недоліків позову, що викладені в ухвалі від 28.12.2021, було продовжено на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
23.02.2022 позивачем подано заяву про усунення недоліків позову із заявою про поновлення строку звернення до суду та подано позовну заяву (уточнену).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Також, цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також встановлено третім особам строк для надання пояснень щодо позовних вимог до протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 направлена учасникам справи, відповідачу та третім особам у паперовому вигляді разом із позовною заявою.
Від третьої особи письмових пояснень щодо позовних вимог на адресу суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258-262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі банк) та ОСОБА_1 (далі позичальник) укладено кредитний договір №10/в від 30.03.2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (далі кредит) в сумі 100 000дол.США до 16-00 години 29.03.2017 (термін користування кредитом).
30 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі банк) та ОСОБА_2 (далі позичальник) укладено кредитний договір №11/в від 30.03.2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (далі кредит) в сумі 100 000дол.США до 16-00 години 29.03.2017 (термін користування кредитом).
30.03.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами та на виконання умов таких між стороною 1. Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - іпотекодержатель) та стороною 2. громадянином України ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2 (далі іпотекодавці) укладено договір іпотеки №1 від 30.03.2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрований в реєстрі за № 729.
Відповідно до умов договору іпотеки №1 від 30.03.2007, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором №10/в від 30.03.2007 (та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, та відсотків за користування ним) між іпотекодержателем і ОСОБА_1 , та за кредитним договором №11/в від 30.03.2007 (та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, та відсотків за користування ним) між іпотекодержателем і ОСОБА_2 , іпотекодавці передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно побутовий комплекс (реєстраційний номер в РПВНМ:2501474), загальною площею 2835,3кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: Літ.А-2 - багатофункціональна будівля (цегла обкладена плиткою) загальною площею 2703,5 кв.м.; Літ. Б-1 - трансформаторна підстанція (цегла); Літ. Г-1, літ. Д-1, літ. З-1 - навіси; Літ. В-1 - склад (металевий) загальною площею 116,8кв.м.; Літ.Є-1- торгівельний кіоск (металеві) загальною площею 9,1 кв.м.; Літ. Ж-1 - сторожка (металеві) загальною площею 5,9 кв.м.; Літ.З-1 навіс; літ.К-1 - навіс для склобою; №№1-4, 6-8 огорожі (предмет іпотеки). Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, загальна площа якої складає 9558кв.м.
Згідно із витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (№11896348 від 30.03.2007) договір іпотеки зареєстрований в реєстрі; іпотекодержатель: ВАТ «Ві Ей Бі Банк»; іпотекодавці: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; строк виконання зобов`язань 29.03.2027.
06.10.2011 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за №729.
06.10.2011 за №33248141 в Державному реєстрі іпотек зареєстровано зміну відомостей про обтяження; підстава: договір про внесення змін; строк виконання зобов`язань (до змін) 29.03.2027; строк виконання зобов`язань (після змін) 29.03.2022.
15.08.2019 на підставі договору про відступлення прав вимоги № б/н від 15.08.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніон Капітал» (далі новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніон Капітал» набуло право вимоги до позичальників/заставодавців, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (далі боржники), за кредитними договорами згідно реєстру у Додатку №1, в тому числі по кредитному договору №10/в до боржника ОСОБА_1 та по кредитному договору №11в до боржника ОСОБА_2 .
На підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 20.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1467, право вимоги за іпотечними договорами, визначених Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 15.08.2019, відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніон Капітал».
03.08.2020 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 399/ФК-20 від 03.08.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніон Капітал» (далі первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі новий кредитор), первісний кредитор відступив новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до позичальників/заставодавців, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (далі боржники), за кредитними договорами згідно реєстру у Додатку №1, в тому числі по кредитному договору №10/в до боржника ОСОБА_1 та по кредитному договору №11в до боржника ОСОБА_2 .
На підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 03.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрованого в реєстрі за №1341, право вимоги за іпотечними договорами, визначених Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги №399/ФК-20 від 03.08.2020, відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Юніон Капітал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №274679108), станом на 14.09.2021 іпотекодержателем на предмет іпотеки (побутовий комплекс) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», іпотекодавці: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ; предмет іпотеки: побутовий комплекс; строк виконання основного зобов`язання до 29.03.2022.
Згідно із витягом з ІТС «Податковий блок» ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) має податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб (місцевий податок 18050400) в сумі 1649,99грн.
2. Тип майна: квартира. Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 . Загальна площа 45,0кв.м. Житлова площа 25,4кв.м. Реєстраційний номер майна 14524992. Форма власності: приватна. Частка власності: 1/1.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.1.1. ст. 1 Податкового кодексу України).
За визначенням п.п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Згідно з приписами пунктів 88.1, 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Таким чином, право податкової застави виникає в силу Закону за обставин, перелічених у п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України, та не потребує письмового оформлення.
Відповідно до п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає:
- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
- у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;
- у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Відповідно до п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами п.п. 87.3.1. п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави.
Згідно з п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Згідно з п.п. 89.6, 89.8 ст. 89 ПК України якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі.
Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.
Статтею 90 Податкового кодексу України встановлено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.
За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Таким чином, зазначеною правовою нормою встановлено пріоритет іпотекодержателя та передбачає черговість реалізації зареєстрованих прав та вимог на нерухоме майно та, відповідно, черговість повернення заборгованості, в результаті невиконання позичальником своїх основних зобов`язань.
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №274679108) іпотекодержателем на предмет іпотеки (побутовий комплекс) є Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс».
При виборі і застосуванні норми матеріального права у спірних правовідносин судом враховані висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 806/1751/17, від 27.04.2021 року у справі №440/4097/18, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи підтверджена наявність у позивача прав іпотекодержателя на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці з 30.03.2007, а також те, що такі права були належним чином зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обтяження такого нерухомого майна контролюючим органом податковою заставою 24.05.2021 для погашення податкової заборгованості, оскільки таке майно відповідно до пункту 87.3 статті 87 Податкового кодексу України не може бути використано як джерело погашення податкового боргу, а тому Головне управління ДПС у Дніпропетровській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Положення Конституції України гарантують кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України рішення суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як нормативно-правові акти та правові акти індивідуальної дії.
Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.
Таким чином, у контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.
Однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу особи на момент звернення до суду у спірних правовідносинах.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, особа має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення «Аксу проти Туреччини» [Aksu v. Turkey] пункт 50; «Берден» [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; «Тенасе проти Молдови» [Tгnase v. Moldova]).
Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів особи у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Акт опису майна, який за змістом пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України лише визначає перелік майна, на яке поширюється право податкової застави, не є актом індивідуальної дії, який породжує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків, зокрема у формі встановлення обтяження. Складання акту опису, по суті полягає у викладенні/відображенні на паперовому носії певної інформації, що є фактично технічним процесом створення документа та завершальною стадією виконання організаційно-технічних дій по завершенню створення документу.
За таких обставин, акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки він лише фіксує відповідні обставини, на підставі зазначеного акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача.
Такий акт як і дії по його складенню не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства та оскарження такого акту не підпадає під судову юрисдикцію взагалі. У спірній ситуації належним способом захисту може бути визначено зобов`язання контролюючого органу виключити з державного реєстру відповідний запис щодо встановлення обтяження згідно з актом опису майна у податкову заставу. Вказана правова відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.08.2020 у справі №808/2726/16, від 18.02.2019 у справі №809/4464/15.
За наведених обставин, підстави для скасування акту опису майна та рішення про опис майна у податкову заставу, прийнятого відносно третьої особи, відсутні; оскарження таких рішень відповідача не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача.
Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи, що акт опису майна не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а рішення про опис майна у податкову заставу фактично не створює для позивача обов`язків чи правових наслідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене, правові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 29.04.2022 року.

Суддя М.М. Бухтіярова