Справа № 480/482/22
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2022 року Справа №480/482/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/482/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виробничий підрозділ "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця" про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виробничий підрозділ "Вагонне депо Основа" регіональної філії "Південна залізниця", і просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №5184 від 03.08.2020 та №5184 від 21.08.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Сумській області зарахувати позивачу ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 01.07.1996 по 17.07.2020 на посадах оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятий обслуговуванням вагонів на пункті підготовки вагонів станції Охтирка 2 класу та оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине 2 класу та призначити йому пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27 липня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років та відповідними документами. Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
Ухвалою суду від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 27.07.2020, після досягнення 55-річного віку, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.16).
Рішенням від 03.08.2020 №5184 ГУ ПФУ в Сумській області відмовило у призначенні пенсії за вислугу років у зв`яку з відсутністю необхідного спеціального стажу 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017 (а.с.24).

У вказаному рішенні зазначено, що займана позивачем посада огладача-ремонтника вагонів 4 розряду цеху пункту технічної передачі вагонів станції не передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і мають право на пенсію за вислугу років.

У листі від 07.08.2020 позивача повідомлено про прийняте відповідачем рішення та зазначено, що проводиться перевірка правильності достовірності видачі довідки про підтвердження спеціального стажу, після надходження матеріалів перевірки спеціальний стаж позивача буде переглянуто (а.с.23).

Згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії від 22.07.2020 (а.с.22) займані позивачем посади у період з 01.07.1996 по 20.12.2018 (оглядач-ремонтник вагонів магістральних залізниць, зайнятий на пункті підготовки вагонів Охтирка 2 класу) та з 20.12.2018 по 17.07.2020 (оглядач-ремонтник пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине 2 класу) дають право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 і Списку професій робочих локомотивних бригад і окремих категорій працівників, що безпосередньо організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітені.

14.08.2020 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою на залізничному транспорті та в метрополітенах і мають право на пенсію за вислугу років (а.с.25).

Рішенням від 21.08.2020 №5184 ГУ ПФУ в Сумській області відмовило у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017 (а.с.24).

У вказаному рішенні зазначено, що займана позивачем посада оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду цеху пункту технічної передачі вагонів станції та згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії від 12.08.2020 займав посаду оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятим обслуговуванням вагонів на пункті підготовки вагонів Охтирка 2 класу, не передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і мають право на пенсію за вислугу років. Правом на пенсію за вислугу років користуються оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії від 12.08.2020 (а.с.27) займані позивачем посади у період з 01.07.1996 по 20.12.2018 (оглядач-ремонтник вагонів магістральних залізниць, зайнятий на пункті підготовки вагонів Охтирка 2 класу) та з 20.12.2018 по 17.07.2020 (оглядач-ремонтник пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине 2 класу) дають право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 і Списку професій робочих локомотивних бригад і окремих категорій працівників, що безпосередньо організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітені.

У листі від 26.08.2020 позивача повідомлено про прийняте відповідачем рішення та зазначено, що після перевірки первинних документів спеціальний стаж позивача буде переглянуто (а.с.28).

У подальшому, листом від 18.02.2021 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача, що після отримання матеріалів перевірки страховий стаж переглянутий та склав 37 років 6 місяців 26 днів, спеціальний стаж за вислугу років відсутній.

Згідно записів трудової книжки позивач займав посаду оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду цеху пункту технічної передачі вагонів станції та згідно довідки уточнюючої особливий характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії від 12.08.2020 №134ДЕ-З-05/706 займав посаду оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятим обслуговуванням вагонів на пункті підготовки вагонів Охтирка 2 класу, не передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і мають право на пенсію за вислугу років. Правом на пенсію за вислугу років користуються оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу. Враховуючи зазначене, право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє (а.с.31).

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 вищевказаного Закону право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Таким чином, право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Зокрема правом на пенсію за вислугу років користуються: слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до положень вказаної законодавчої норми, до стажу роботи зараховується також, зокрема: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, зокрема у період з 01.07.1996 по 20.12.2018 ОСОБА_1 працював на посаді оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду.

20.12.2018 переведений на посаду оглядача-ремонтника вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине (2 клас станції).

18.07.2019 позивачу присвоєно 5 розряд оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине (2 клас станції).

17.07.2020 переведений слюсарем з ремонту рухомого складу 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Тростянець-Смородине з відчепленням.

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 р., передбачено, що правом на пенсію за вислугу років користуються, зокрема: слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Залежно від обсягу і складності виконання пасажирських, вантажних і технічних операцій та відповідно до затверджених Укрзалізницею «Показників роботи для віднесення залізниць, відділків залізниць та інших підрозділів до груп (класів) по оплаті праці їх керівників», затверджених наказом Укрзалізниці № ЦЗЕ-831 від 30.06.1995, залізничні станції поділяються на: позакласні; I, II, III, IV і V класів.

Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.14 Інструкції № 58 записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Назва професії «Оглядач-ремонтник вагонів» передбачена Національним класифікатором професій України (ДК 003:2010), затвердженим наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010: код класифікатора професій (КП) 7233, загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів (КОД ЗКППТР) 16275, випуск Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників (ЄТКД) 66.

Інструкція для посади «Оглядач-ремонтник вагонів 4-го розряду» відповідає вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 66. Залізничний транспорт і метрополітен», затвердженим наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999.

Як вбачається з матеріалів справи, записи у трудовій книжці позивача в частині зазначення назви професій дещо відрізняються від назв професій, зазначених у Національному класифікаторі професій України (ДК 003:2010), затвердженому наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010.

Разом з тим відповідно до примітки 2 Національного класифікатора професій України (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010, назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.

За змістом листа Мінсоцполітики № 297/13/116-15 від 05.06.2015 «Щодо застосування Класифікатора професій та отримання дозволу на застосування праці іноземців» розширення чи уточнення назв посад, професій або професійних назв робіт за допомогою приміток 1 та 2 Додатка 2 до Класифікатора професій є прерогативою роботодавця, наприклад, для внутрішнього використання термінів та слів, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності тощо. Застосування приміток 1 і 2 Додатка 2 до Класифікатора професій не обмежується ніякими пільговими переліками, складністю робіт тощо. Єдиною вимогою до розширення чи уточнення назви посади або професії є дотримання норм і положень Класифікатора професій. Так, за необхідності доречно розширювати назву посади (професії) з метою уточнення трудових функцій працівника, розширення його сфери діяльності та повноважень.

Згідно довідки Виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Котовськ» від 10.10.2016 р. (вих. № 1238) згідно Класифікатора професій ДК 003:10 (Розділ 7) «Кваліфіковані робітники з інструментом» професійна назва роботи - оглядач ремонтник вагонів, а інші доповнення («зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів», «пункт контрольно-технічного обслуговування», «пункт міжнародної передачі вагонів») є похідним словом незалежно від назв пунктів відповідно до додатку В Класифікатора. Усі оглядачі ремонтники вагонів виконують однотипну роботу як на ПТО, так і на ПКТО і ПМПВ згідно технологічного процесу, який розроблений на підставі вимог: інструкції ЦВ-0043 (затверджена наказом Укрзалізниці № 737-Ц від 28.12.2001, №417-Ц від 25.09.2008; інструкції ЦВ-ЦЛ-0013 (затверджена наказом Укрзалізниці №022-ЦЗ-Ц від 25.10.2005); інструкції ЦВ-0143 (затверджена наказом Укрзалізниці №009-Ц від 16.01.2014); інструкції ТТТ-ТТВ-ТТЛ-0015 (затверджена наказом Укрзалізниці №312-0 від 07.06.2001); інструкція ЦВ-ЦЛ-ЦТ-0014 (затверджена наказом Укрзалізниці №402-Ц від 08.12.2005); правил технічної експлуатації залізниць України (затверджена наказом міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996); інструкції з сигналізації на залізницях України (затверджена наказом міністерства транспорту і зв`язку України № 747 від 23.06.2008).

Відповідно до ст.ст. 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно приписів пп. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пп. 1.1 розділу І Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що надання уточнюючих довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку особи, яка звертається за призначенням пенсії, подавати разом із відповідною заявою первинні документи, які б підтверджували відомості, відображені в уточнюючій довідці, виданій підприємством, на якому працювала така особа.

Разом з тим, згідно пп. 4 п. 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.

Вищенаведені обставини, за умови документального підтвердження і доведеності, в тому числі в судовому порядку, наявності у особи права на пільгове пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, передбаченої, зокрема п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.02.2021 по справі № 487/68/17, від 20.01.2021 по справі №588/647/17, від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 по справі №593/283/17.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Тобто, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Враховуючи викладене, неврахування уточнюючих довідок про стаж позивача, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

З наведених підстав суд приймає до уваги інформацію, що містилася у вищенаведених довідках, наданих позивачем на підтвердження спірних періодів роботи, оскільки така інформація в повній мірі узгоджується з записами у трудовій книжці.

Беручи до уваги наведене, враховуючи встановлені судом обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 5184 від 03.08.2020 та № 5184 від 21.08.2020 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років є протиправними та не обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Андрєєва проти Латвії» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційними з огляду на те що вони порушують баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 01.07.1996 по 17.07.2020 на посадах оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятий обслуговуванням вагонів на пункті підготовки вагонів станції Охтирка 2 класу та оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине 2 класу.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження органу Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії.

Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 1 ст. 5 та п.4 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи той факт, що суд не може підміняти орган Пенсійного фонду, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 27.07.2020 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, з урахуванням висновків суду.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Єфіменко Л.І.

Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи, в тому числі копії: угода про надання правничих послуг від 29.04.2021 між адвокатом та позивачем (а.с.32) (далі -Угода), додаткова угода до договору про надання правничих послуг від 29.04.2021 від 06.12.2021 (а.с.33 свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №181 (а.с.34), ордер Серія СМ №8 (а.с.35), акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.36), квитанція №4 від 06.12.2021 про сплату позивачем 2000 грн (а.с.37).

Відповідно до додаткової угоди (а.с.24), на визначення розміру винагороди (гонорару) адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта. Обсяг наданої правничої допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

За надання правничих послуг, передбачених даною угодою та веденням справи в судах Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, з врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, значенням справи для сторони, а саме:

- підготовка позовної заяви, усні консультації, підготовка заяв та звернень, підготовка (складання) та надсилання суду позовної заяви, формування додатків до позову, доказів - оплата визначається із розрахунку 400.00 гривень за одну годину витраченого адвокатом часу;

- складання додаткових окремих документів, в т.ч. процесуальних документів під час судового розгляду, які передбачають витрату часу менше ніж 1год. - 100-200 ( сто-двісті) гривень за один процесуальний документ в залежності від складності та за погодженням сторін;

- участь адвоката в одному судовому засіданні з урахуванням відрядження у м. Суми, ( не за місцезнаходженням позивача та адвоката) - 700(сімсот) гривень за 1 засідання.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги визначається сторонами окремо відповідно до акту виконаних робіт.

Оплата винагороди (гонорару) адвокату за цією угодою здійснюється Клієнтом на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт,

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт адвокатом були виконані наступні роботи:

1) складено позовну заяву з проведенням аналізу наявних матеріалів та застосування відповідних правових норм (їх вивчення та можливість застосування). Витрачений час - 6 год, вартість послуги: 2 400 грн.

2) підготовка додатків до позовної заяви, комплектування матеріалів для відповідача у справі. Вивчення судової практики по даній категорії справ. Підготовка справи до розгляду. Витрачений час - 1 год. 30 хв, вартість послуги: 600 грн.

Згідно квитанції позивачем сплачено адвокату 2000,00 грн.

Отже, з вказаних документів вбачається, що позивач поніс витрати на послуги адвоката у розмірі 2 000,00 грн, які включали в себе послуги з підготовки позову до ГУ ПФУ в Сумській області.

Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 04.02.2021 у справі №806/2299/18.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Враховуючи те, що у даній справі провадження було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа за даним позовом є незначної складності, згідно акта виконаних робіт надані послуги зводились виключно до формування позовної заяви, суд вважає розмір витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою неспівмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

З огляду на викладене, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд, враховує предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок відповідача витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №5184 від 03.08.2020 та №5184 від 21.08.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 01.07.1996 по 17.07.2020 на посадах оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятий обслуговуванням вагонів на пункті підготовки вагонів станції Охтирка 2 класу та оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів станції Смородине 2 класу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 27.07.2020 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька