Справа № 280/4678/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

м. Київ

справа № 280/4678/20

адміністративне провадження № К/9901/26514/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №280/4678/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної казначейської служби України у міста Запоріжжі Запорізької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,

про стягнення матеріальної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2021 року (головуючий суддя: Іванов С.М., судді: Панченко О.М., Чередниченко В.Є.).

УСТАНОВИВ:

І. Історія справи

У липні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Управління Державної казначейської служби України у міста Запоріжжі Запорізької області, у якому просив суд:

- стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України суму у розмірі: 699248,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указав, що він з 1993 року працював на посаді судді місцевого суду, допоки 22 вересня 2016 року парламент не звільнив його з цієї посади у відставку. Одночасно з цим, позивач зазначав, що рішеннями від 4 грудня 2018 №11-р/2018 і від 15 квітня 2020 року №2-р (ІІ)/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними закони, які зменшували посадовий оклад судді та скасовували вихідну допомогу суддям, що виходять у відставку.

На цій основі ОСОБА_1 стверджував, що внаслідок прийняття таких неконституційних законів йому заподіяна матеріальна шкода у виді недоотриманої заробітної плати судді місцевого суду у розмірі: 296221,17 грн, недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання у розмірі: 33277,50 грн та недоотриманої одноразової вихідної допомоги у розмірі: 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у розмірі: 369750 грн, а всього на суму: 699248,67 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2021 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позов залишено без розгляду.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим і стосується стягнення коштів в результаті проходження позивачем публічної служби, тому строк звернення до адміністративного суду становить один місяць і обраховується з дня ухвалення відповідних рішень Конституційним Судом України (4 грудня 2018 року і 15 квітня 2020 року). Зауваживши, що позов був поданий 10 липня 2020 року, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до адміністративного суду, не зазначивши підстав для його поновлення, і поважні причини для пропуску цього строку відсутні.

У липні 2021 року ОСОБА_1 оскаржив указану постанову до Верховного Суду на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, просить її скасувати, а справу направити до апеляційного суду на новий розгляд.

ОСОБА_1 стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, залишивши позов без розгляду.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно розглянув справу за правилами спрощеного провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), що позбавило його права взяти участь у розгляді справи та бути почутим.

Також скаржник указує на необґрунтований вихід суду за межі апеляційного перегляду, встановленого статтею 308 КАС України. У цьому контексті скаржник стверджує, що у суді першої інстанції питання про пропуск строку звернення до суду не ставилося і апеляційна скарга чи відзиви на неї подібних доводів не містили. Одночасно з цим, апеляційний суд, як стверджує заявник, перед застосуванням наслідків частини третьої статті 123 КАС України не надав йому часу для усунення недоліків шляхом подачі заяви про поновлення строку.

Зрештою скаржник зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку стосовно пропуску ним строку звернення до адміністративного суду. На думку скаржника, у його випадку має місце порушення законодавства про оплату праці, а тому має бути застосована частина друга статті 233 КЗпП України, яка не обмежує звернення до суду жодним строком.

У серпні 2021 року відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні цієї скарги. В обґрунтування своєї позиції посилається на безпідставність вимог скаржника.

Також у серпні 2021 року відзив на касаційну скаргу подала третя особа. Покликається на законність оскаржуваної постанови і необґрунтованість касаційної скарги.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року касаційне провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

У цьому контексті ключові доводи ОСОБА_1 полягають у тому, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права і розглянув справу за правилами спрощеного провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), не маючи для цього підстав, визначених статтею 311 КАС України, що позбавило його права бути повідомленим про дату, час і місце розгляду справу та взяти участь у її розгляді.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою статті 194 КАС України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду:

1) з`ясовує склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;

2) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень;

3) з`ясовує, які обставини визнаються та які заперечуються учасниками справи;

4) пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи;

5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції;

6) за клопотанням учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; вирішує інші письмово заявлені клопотання учасників справи;

7) вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції;

8) вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи.

Згідно зі статтею 307 КАС України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

З аналізу наведених норм вбачається, що учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб тощо.

Водночас зі змісту статей 194, 307 КАС України вбачається, що суд, який призначає справу до розгляду в судове засідання, зобов`язаний повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Своєю чергою, статтею 311 КАС України врегульовано право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами. Частиною першою цієї норми встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;

3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Аналіз статті 311 КАС України свідчить, що передумовою для розгляду справи судом є належне сповіщення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи (у сукупності), якщо така справа відповідно до вимог цього Кодексу повинна розглядатись з їхнім повідомленням. Належність означає інформування учасників справи у спосіб та за формою, передбаченою процесуальним законом.

Крім цього, законодавець визначив виключний перелік обставин, за наявності яких апеляційний суд має право ухвалити рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 20 липня 2020 року відкрив провадження у цій справі і вирішив розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 лютого 2021 року відкрив апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Іншою ухвалою від 24 лютого 2021 року суд, пославшись на положення частини першої статті 311 КАС України, закінчив підготовчі дії і призначив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Копії указаних ухвал були надіслані учасникам справи 11 березня 2021 року.

Як видно зі змісту ухвали від 24 лютого 2021 року про призначення справи до розгляду у порядку письмового провадження, окрім цитування положень частини першої статті 311 КАС України, вона не містить обґрунтування на основі чого суд дійшов висновку стосовно такого порядку апеляційного розгляду.

Проте, як можна зрозуміти з контексту, станом на 24 лютого 2021 року учасники справи ще не отримали копій указаних ухвал і, відповідно, об`єктивно не могли висловитися стосовно своєї участі у розгляді справи. Своєю чергою, не могла йти мова і про їхнє неприбуття у судове засідання. Зрештою рішення суду першої інстанції було ухвалене в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи. Тож указані обставини свідчать про те, що станом на 24 лютого 2021 року суд апеляційної інстанції не мав підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження.

Надалі судовий виклик учасників справи не здійснювався. Натомість 16 червня 2021 року третя особа заявила клопотання про призначення апеляційного розгляду в судовому засіданні з викликом сторін у режимі відеоконференції.

Перелічені обставини вказують на відсутність правових підстав, визначених частиною першою статті 311 КАС України, для призначення й розгляду справи в порядку письмового провадження.

Зрештою 1 липня 2021 року суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, посилаючись на статтю 311 КАС України.

Зокрема, в оскаржуваній постанові апеляційний суд дійшов висновку, що з огляду на те, що ця справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Верховний Суд вважає помилковим цей висновок апеляційного суду. Адже наведені обставини, зокрема, розгляд справи судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження і наявність клопотання учасника справи про розгляд справи в суді апеляційної інстанції за його участю, спростовують наявність підстав, передбачених частиною першою статті 311 КАС України, для розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції у спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Аналогічний підхід стосовно застосування норм процесуального права неодноразово демонструвався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 червня 2021 року у справі №160/12521/19, від 11 серпня 2021 року у справі №640/3002/20.

Суд зауважує, що право учасників справи, зокрема, бути належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та на участь у судових засіданнях (за виключенням випадків, що стосується окремих категорій справ), відповідає основним засадам адміністративного судочинства, таким як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.

У межах цієї справи апеляційний суд не забезпечив дотримання таких прав позивача.

Позаяк ця справа розглядалася у суді першої інстанції за правилами загального позовного провадження, то повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання є обов`язковим. У цьому разі апеляційний суд міг провести розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення сторін лише у випадку, якщо учасники справи не прибули у судове засідання, будучи належним чином повідомлені про його проведення, або у разі відсутності від них клопотань про розгляд справи за їхньою участю.

Розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції у спосіб, у який суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження, на думку колегії суддів Верховного Суду, не відповідає принципам адміністративного судочинства. Суд апеляційної інстанції не виконав процесуальну вимогу щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи як передумови для апеляційного перегляду справи по суті.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції обов`язку завчасного і належного повідомлення сторін, зокрема позивача, про дату, час і місце розгляду справи. Це є безумовною підставою для констатації порушення норм процесуального права, що, у свою чергу, тягне за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Отже, доводи скаржника про те, що апеляційний суд безпідставно розглянув справу у порядку письмового провадження, позбавивши його права на справедливий апеляційний перегляд справи, є обґрунтованими.

У цьому контексті Суд вважає необхідним повторити свою позицію, висловлену у пунктах 48-52 постанови від 21 квітня 2021 року у справі №640/8411/19 про те, що надана суду процесуальним законом можливість розглянути справу у порядку письмового провадження не є беззастережною і має корелюватися з іншими вимогами процесуального закону (як-от з наданим учасникам справи правом брати участь у судовому засіданні), трактувати які потрібно у сукупності й через призму принципів адміністративного судочинства.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи адміністративного судочинства як рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.

Тож, за наведеного правового регулювання і обставин справи, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної постанови, котра перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Водночас процесуальні порушення, допущені судом апеляційної інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, не дають можливості перевірити обґрунтованість інших аргументів касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На цій основі касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2021 року скасувати, а справу направити до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк

Н.А. Данилевич

В.Е. Мацедонська,

Судді Верховного Суду