Справа № 420/5/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 січня 2022 року (надіслана поштою 28 грудня 2021 року) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в якій позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника № 65 від 23.11.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_3 .

Також у позовній заяві позивач просила допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення суми за один місяць, та стягнути з відповідача судові витрати у загальному розмірі 7908 грн.: 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 908 грн. судового збору.

Ухвалою від 10 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 жовтня 2021 року в особистому кабінеті позивача на сайті УПФ з`явилась інформація про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою № 8969 від 01.10.2021 року, проте 22.12.2021 року позивачем у відділі обслуговування громадян № 17 особисто отримано копію рішення про відмову у призначенні пенсії № 65 від 23.11.2021 року.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Позивач зазначила, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 та отримував пенсію по інвалідності, яку було призначено за заявою останнього за № 7876 від 09.10.2017 року, відтак у померлого чоловіка позивачки був наявний необхідний страховий стаж для призначення пенсії, позивачкою було подано всі необхідні документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

У своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 народилась після спливу 10 місяців з дня смерті годувальника - ОСОБА_3 , посилаючись на норми ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але позивач вважає, що ч. 1 ст. 36 цього Закону дає перелік осіб, яким призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, та зазначена норма не містить обов`язкового виключення дітей із членів сім`ї померлого годувальника, в зв`язку з їх народженням пізніше зазначеного терміну.

Крім того, позивач вважає, що у такому випадку оскаржуване рішення є дискримінаційним по відношенню до малолітньої ОСОБА_2 , яка дійсно була народжена майже через два роки після смерті її батька за допомогою репродуктивних технологій, але це не відміняє батьківства ОСОБА_3 , яка є його біологічною донькою, та відповідно має всі відповідні права та гарантії, які передбачені законом.

Щодо розміру пенсії позивач зазначила, що на двох та більше непрацездатних членів сім`ї пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі 100 % пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/2515/22 від 24.01.2022 року), в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 01.10.2021 року звернулась до Головного управління із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 65 від 23.11.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

По суті порушеного питання, відповідач зазначив, що оскільки відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_2 народилась лише ІНФОРМАЦІЯ_4 , майже через 2 роки після смерті годувальника, то у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області були відсутні законні підстави для призначення пенсії по втраті годувальника.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058 у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого ОСОБА_3 , відповідач зазначив, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Також відповідач заперечував стосовно негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за місяць, оскільки позовна заява не містить вимоги щодо безпосереднього стягнення з Головного управління суми грошових коштів, а тому відсутні підстави для звернення судового рішення до негайного виконання.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. № 7619/22 від 07.02.2022 року), відповідно до якої позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, зазначивши, зокрема, що дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

До суду надійшли копії пенсійної справи ОСОБА_1 (вхід. № 2546/22 від 25.01.2022 року).

Ухвалою суду від 29 березня 2022 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати суду інформацію та докази чи була призначена ОСОБА_1 пенсія у зв`язку з втратою годувальника та надати повний пакет документів, який був наданий позивачем із заявою про призначення пенсії. Розгляд справи розпочато спочатку.

На виконання ухвали суду відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача (вхід. №13516/22 від 07.04.2022 року).

Також на виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області додаткового зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно поданої заяви від 01.10.2021 року призначено пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 . Головним управлінням 08.10.2021 року за вих. № 1500-0304-5/126740 до Пенсійного фонду України був направлений лист про надання роз`яснень щодо правомірності призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Листом Пенсійного фонду України від 12.11.2021 року було надано роз`яснення, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), а рішення Суворовського районного суду (щодо визнання батьківства) не містить зобов`язання щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому було прийнято оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії втрати годувальника на утримання ОСОБА_2 .

Від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відзив на позовну заяву не надійшов.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено паспортом громадянина України серія НОМЕР_2 .

Суд встановив, що між позивачкою та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб 22 вересня 2016 року та складено відповідний актовий запис № 1826, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 22 вересня 2016 року.

У позовній заяві позивач зазначила, що у вересні 2017 року чоловіку позивачки ОСОБА_3 було встановлено діагноз меланома тулуба, яка не підлягала лікуванню, та у зв`язку з цим подружжя звернулось до відділення репродуктивної медицини Центру реконструктивної та відновної медицини Університетської клініки Одеського національного медичного університету для проведення кріоконсервації і зберігання сперми ОСОБА_3 та подальшого застосування допоміжних репродуктивних технологій з використанням зазначеного генетичного матеріалу останнього для лікування безпліддя, що підтверджено відповідними заявами на кріоконсервацію сперми, ооцитів, оваріальної тканини чи біологічного матеріалу.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 17 січня 2018 року.

Відповідно до підписаних заяв у 2019 році Центром реконструктивної та відновної медицини Університетської клініки Одеського національного медичного університету було застосовано допоміжні репродуктивні технології для лікування позивачки з використанням сперми померлого ОСОБА_3 , в результаті чого у позивачки наступила вагітність.

Матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилась ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 22 січня 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/19447/20 від 21.07.2021 року про встановлення факту батьківства встановлені вище приведені факти та обставини та вказаним рішенням суду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 та який помер в місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_6 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд встановив, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 01.10.2021 року № 8969, зазначивши, що кількість утриманців « 2», пенсія на іншій підставі не призначалась, не сьогодні не працює.

До заяви були подані документи на підтвердження права на призначення пенсії: військовий квиток, диплом, трудова книжка ОСОБА_3 , довідка до акту огляду МСЕК ОСОБА_3 про встановлення першої А групи інвалідності, рішення Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/19447/20 від 21.07.2021 року, що підтверджено розпискою повідомленням.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області згідно поданої заяви від 01.10.2021 року призначено пенсію у разі втрати годувальника - ОСОБА_3 ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2 в розмірі 50 % для обчислення пенсії у разі втрати годувальника.

Матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області був направлений лист 08.10.2021 року за вих. № 1500-0304-5/126740 до Пенсійного фонду України про надання роз`яснень щодо правомірності призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Листом Пенсійного фонду України від 12.11.2021 року було надано роз`яснення, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), а рішення Суворовського районного суду (щодо визнання батьківства) не містить зобов`язання щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

З урахуванням наданих Пенсійним фондом України роз`яснень, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.11.2021 року № 5, з підстав того, що дитина ОСОБА_2 народилась після спливу 10 місяців з дня смерті годувальника.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі Закон № 1058-ІУ).

Відповідно до ст. 1 Закону Закон № 1058-ІУ, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Порядок призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника врегульований ст. 36 Закону № 1058-ІУ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІУ, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

У частині 2 ст. 36 Закону № 1058-ІУ в редакції чинної на час подання заяви про призначення пенсії, 01.10.2021 року, зазначено, хто вважається непрацездатними членами сім`ї, а саме:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-ІУ).

Системний аналіз ст. 36 Закону № 1058-ІУ доводить, що право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника мають непрацездатні особи, які були на утриманні померлого годувальника.

Суд встановив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.11.2021 року № 5, з підстав того, що дитина ОСОБА_2 народилась після спливу 10 місяців з дня смерті годувальника.

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, із застосуванням положень ст. 36 Закону № 1058-ІУ, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення є помилковим та не відповідає приписам ст. 36 Закону № 1058-ІУ.

Так, відповідачем у оскаржуваному рішенні акцентована увага лише на тому, що ОСОБА_2 народилась більш ніж через 10 місяців після смерті годувальника, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Однак, суд враховує, що відповідно до 2 ст. 36 Закону № 1058-ІУ непрацездатними членами сім`ї вважаються, перш за все, діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

У душках цієї статті закону додатково зазначається, що до них відносяться у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника, тобто застосування конструкції «у тому числі» означає поширення застосування статті також й на таких дітей, але не включно.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/19447/20 від 21.07.2021 року про встановлення факту батьківства заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 та який помер в місті Одесі ІНФОРМАЦІЯ_6 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою (дитиною) ОСОБА_3 , є встановлений рішенням суду.

Суд зазначає, що відповідачами не надано фактів та обставин на спростування цього факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІУ, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, … При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою (дитиною) ОСОБА_3 , та дітям призначається пенсія незалежно від того чи були вони на утриманні, ОСОБА_2 вважається непрацездатним членом сім`ї померлого ОСОБА_3 у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-ІУ, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Згідно з ст. 32 Закону № 1058-ІУ, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп:

до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;

від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;

від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;

від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;

від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;

від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;

від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;

від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;

від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;

від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;

від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;

від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Суд встановив, що ОСОБА_3 помер у віці 46 років 6 місяців та його страховий стаж складав 26 років 4 місяців 21 днів.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в годувальника на день смерті був у наявності страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника № 65 від 23.11.2021 року є протиправним, прийнятим без урахування всіх обставин справі, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування належать задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника № 65 від 23.11.2021 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення було прийнято саме Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_3 , суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-ІУ, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною померлого годувальника ОСОБА_3 , а тому на неї належить призначенню пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Також позивачка вважає, що вона теж має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки вона не працює.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-ІУ в редакції чинної на час подання заяви про призначення пенсії, непрацездатними членами сім`ї вважаються також чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Позивачка у заяві про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника зазначила, що просить призначити пенсію на двох утриманців та вона не працює.

З огляду на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою дитиною та не досягла 8 років, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та належать задоволенню.

Посилання відповідача на дискреційність повноважень пенсійного органу щодо призначення пенсії, суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», внесені зміні до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від25 листопада 2005 року № 22-1, зокрема, п.4.2 Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу та п. 4.10. передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем наданих позивачем документів на підтвердження свого права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та судом не встановлено необхідності у наданні позивачем додаткових доказів для підтвердження свого права, суд доходить висновку, що прийняття рішення суб`єкта владних повноважень у даному випадку не потребує діяти на власний розсуд, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника є правомірними та належать задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

У позові позивач також просить допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за дин місяць.

Так, приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Однак, суд звертає увагу, що присуджена позивачу пенсія ще не нарахована, що виключає застосування вказаної норми кодексу до спірних правовідносин, а тому у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Також у позові позивач просить стягнути на її користь з відповідача витрати у загальному розмірі 7908 грн., з яких: 7000 грн. витрати на професійну правничу допомогу та 908 грн. судового збору.

На обґрунтування цієї заяви представник позивача надав суду копію договору про надання правової допомоги № 23 від 23.12.2021 року, акту № 1 приймання передачі наданих послуг.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Джига В.І. укладено Договір про надання правової допомоги № 23, відповідно до п. 1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити надані послуги у порядку та строки обумовлені Сторонами.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за надання правової допомоги, передбаченої п.п. 1.2. даного Договору, Сторони погодили розмір винагороди (гонорару), який Замовник сплачує Адвокату, та складає 7000 грн.

Згідно з п. 4.1 цього Договору, розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, визначений п. 3.1. даного Договору, сплачується Замовником готівкою під час передавання останньому всіх підготовлених документів або під час підписання акту прийняття-передачі наданих послуг.

Суду надано акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 23 від 23.12.2021 року, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт отримав таку правничу допомогу (послуги):

1. Ознайомлення з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/19447/20 від 21.07.2021, документами, які подавались Замовником для призначення пенсії у разі втрати годувальника та рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні, кількість витраченого часу 1, 75 год., вартість 1 години 800 грн., всього 1400 грн.

2. Консультаційні послуги щодо порядку оскарження в судовому порядку рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 23.11.2021 року, кількість витраченого часу одна година х 800 грн., всього 800 грн.

3. Підготовка позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 23.11.2021 року, підготовка клопотання витребування доказів та формування пакету документів для відправки до суду, кількість витраченого часу 6 годин х 800 грн., всього 4800 грн.

Загальна вартість за надані послуги становить 7000 грн., які сплачуються Замовником в момент підписання даного Акту.

Цей Акт підписаний Замовником ОСОБА_1 та Адвокатом Джига В.І.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти відшкодування судових витрат на правничу допомогу, зазначивши, що зазначена сума є значно завищеною та неспівмірною з наданими послугами, та компенсації підлягають документально підтверджені судові витрати.

Розглянувши надані позивачем докази щодо понесення витрат на правничу допомогу, зокрема, акт прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 26.12.2021 року, заперечення відповідача, суд дійшов таких висновків.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши наведений детальний опис виконаних робіт в акті прийняття передачі наданих послуг, з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд доходить висновку, що наведені у цьому опису витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Дослідивши зміст наданих послуг, суд зазначає, що надані позивачу послуги у вигляді ознайомлення з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/19447/20 від 21.07.2021, документами, які подавались Замовником для призначення пенсії у разі втрати годувальника та рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні , кількість витраченого часу 1, 75 год, вартість 1 години 800 грн., всього 1400 грн.; консультаційні послуги щодо порядку оскарження в судовому порядку рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 23.11.2021 року, кількість витраченого часу одна година х 800 грн., всього 800 грн., є фактично діями з підготовки позову та мають охоплюватися саме витратами на підготовку позову, тобто суд вважає, що ці дії не є неминучими, а тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

Щодо відшкодування витрат на підготовку позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 23.11.2021 року, підготовка клопотання витребування доказів та формування пакету документів для відправки до суду, кількість витраченого часу 6 годин х 800 грн., всього 4800 грн., суд вважає, що зазначені витрати є неминучими, але вони є необґрунтовано завищеними за витраченим часом, з урахуванням категорії даної справи, невеликої кількості застосованого законодавства та доказів по справі, а тому належать зменшенню.

З урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, необхідності офіційного з`ясування обставин у справі судом, залучення до участі у справі другого відповідача, за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 1000 грн., яка й належить відшкодуванню.

Таким чином, враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що заява позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу належить задоволенню частково, та присуджені до відшкодування витрати на правничу допомогу належать стягненню з відповідачів рівними частками, по 500 грн.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідача за основною позовною вимогою) на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 № 65 від 23.11.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) призначити з 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_3 .

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (2, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр-кт Соборний, 158-Б) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 500, 00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 500, 00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині заяві про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко