Справа № 540/6358/21   
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/6358/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (вул.Олександрівська,32, м.Херсон, 73000) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність начальника зонального відділу та зобов`язати поновити ОСОБА_1 на військовій службі в списках особового складу ВСП на попередній посаді з 19.09.2019р. (дата виключення зі списків);

- стягнути з ВСП на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.09.2019р. по день поновлення на військовій службі;

- зобов`язати начальника ВСП укласти з ОСОБА_1 новий контракт про проходження громадянами військової служби у ЗСУ;

- зобов`язати ВСП виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 90000 грн.;

- зобов`язати начальника ВСП у 20-ий строк з моменту набрання рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 540/2199/19 постановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби у Херсонському ЗВ ВСП відбулося з порушенням процедури встановленої п. 12.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року (далі - Інструкції) та п.4 Контракту, у зв`язку з чим накази №12-PC від 16.08.2019 та №191 вiд 19.09.2019 - були визнано протиправними та скасовано. Проте постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 540/2199/19 не виконана. Такі дії відповідача, на думку позивача, є протиправними та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у відкритті провадження було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2022 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року скасовано. Направлено справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до розпорядження Верховного суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)», направлено на адресу Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу №540/6358/21 за позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального вiддiлу Вiйськової служби правопорядку про зобов`язання вчинити певнi дiї для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 05.04.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 262 КАС України).

Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

З Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №540/2199/19 судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 2015 року, в тому числі з 20.03.2018р. на посаді водія-стрільця 2 групи охорони та патрульно-постової служби 2 взводу охорони та патрульно-постової служби роти Херсонського ЗВ ВСП

18.02.2019р. з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового складу на строк 6 місяців. Контракт набрав чинності з 20.03.2019р.

Згідно п.4 цього контракту сторони зобов`язались не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

14.06.2019р. молодшим сержантом ОСОБА_1 подано рапорт щодо продовження терміну дії контракту. Рапорт має резолюцію командира роти ВСП Лиховид М. про підтримання, а також резолюцію без дати начальника Херсонського ЗВ ВСП про підготовку документів для прийняття рішення про звільнення.

13.08.2019р. з ОСОБА_1 була проведена бесіда, на якій начальник Херсонського ЗВ ВСП Пацан М.А. повідомив про припинення (розірвання) контракту у зв`язку із його закінченням строку дії.

В аркуші бесіди вказано, що наказом 09.08.2019р. №49 ОСОБА_1 було оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді "суворої догани". Також ОСОБА_1 було запропоновано пройти військово-лікарську комісію перед звільненням.

Відповідно до наказу начальника Херсонського ЗВ ВСП №12-РС від 16.08.2019р. ОСОБА_1 звільнений військової служби у запас за пп. "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), з яким був ознайомлений 06.09.2019р.

Також, 06.09.2019р. з ОСОБА_1 була проведена повторна бесіда, на якій було повідомлено про не укладання із ним контракту на проходження військової служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №188 від 16.09.2019р. молодшому сержанту ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби надано три доби з 17 вересня по 19 вересня 2019 року для здавання справ та посади, яку обіймає.

Наказом начальника Херсонського ЗВ ВСП №191 від 19.09.2019р. ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника Херсонського ЗВ ВСП (по особовому складу) від 16.08.2019р. №12-РС за пп."а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що справи та посаду він здав, і направити для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату м. Херсона.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №540/2199/19 визнано протиправними та скасовано накази Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку:

- за №12-РС від 16.08.2019р. в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з закінченням контракту військовослужбовця та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- за №191 від 19.09.2019р., відповідно до якого ОСОБА_1 здав справи та посаду і був направлений для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату м. Херсона.

Наказом начальника Херсонського ЗВ ВСП (по стройовій частині) №120 від 22.06.2020р. абзац 1 пункту 1 наказу начальника Херсонського ЗВ ВСП (по стройовій частині) від 19.09.2019р. №191 відповідно до якого ОСОБА_1 здав справи та посаду і був направлений для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату скасовано.

Наказом начальника Херсонського ЗВ ВСП (по стройовій частині) №15-РС від 22.06.2020р. наказ начальника Херсонського зонального відділу Вiйськової служби правопорядку (по особовому складу) від 16 серпня 2019 року № 12-РС про звільнення з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон України "Про військовий обов`язок i військову службу" молодшого сержанти ОСОБА_1 , водiя-стрiльця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Вiйськової служби правопорядку Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військово служби правопорядку, скасовано в частині звільнення з військової служби.

Проте позивача не поновлено на займаній посаді, вказану бездіяльність позивач вважає протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №540/2199/19 визнано протиправними та скасовано накази Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку: за №12-РС від 16.08.2019р. в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з закінченням контракту військовослужбовця та виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; за №191 від 19.09.2019р., відповідно до якого ОСОБА_1 здав справи та посаду і був направлений для зарахування на військовий облік до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату м. Херсона.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною 6 статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі Волков проти України, звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно із ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями ч.2 ст.5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст.235 та ст.240-1 КЗпП України, а відтак установивши, що звільнення відбулось із порушенням передбаченого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній або прирівняній до неї посаді.

Отже, приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що слід поновити молодшого сержанти ОСОБА_1 на посаді водiя-стрiльця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Вiйськової служби правопорядку Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військово служби правопорядку, з 20 вересня 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.8 Постанови №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як встановлено судом з Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №540/2199/19, 18.02.2019р. з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового складу на строк 6 місяців. Контракт набрав чинності з 20.03.2019р. Таким чином строк закінчення дії контракту 21.09.2019р.

Отже, вважає за необхідне зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2019р. по 21.09.2019р. з розрахунку середньоденної заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100.

Щодо позову в частині начальника ВСП укласти з ОСОБА_1 новий контракт про проходження громадянами військової служби у ЗСУ, суд зазначає, що правовим наслідком скасування оскаржуваних наказів №12-РС від 16.08.2019р., №191 від 19.09.2019р. та поновлення позивача на службі є вирішення відповідачем питання щодо проходження позивачем військової служби, отже позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 90000,00 гривень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

При цьому, абзацом другим пункту 5 зазначеної постанови закріплено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У той же час, у спірних правовідносинах позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено, а судом не встановлено обставин завдання позивачу відповідачем моральної шкоди та протиправність оскаржуваних рішень, отже вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач буде створювати перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (вул.Олександрівська,32, м.Херсон, 73000) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул.Олександрівська,32, м.Херсон, 73000, ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військовій службі в списках особового складу ВСП на попередній посаді з 19.09.2019р. (дата виключення зі списків);

Зобов`язати Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул.Олександрівська,32, м.Херсон, 73000, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.09.2019р. по 21.09.2019р. з розрахунку середньоденної заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.
Суддя К.С. Єфіменко