Справа № 280/6742/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6742/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Солодкової К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеокноференції в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року в адміністративній справі №280/6742/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-0830 від 26.02.2021 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-0830 від 26.02.2021, винесене Головним управління ДПС у Запорізькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача (Шевченко Д.О.) підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів ч.2 ст. 312 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи та відповідно помилково застосовано норми матеріального права, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 є власником об`єктів житлової нерухомості:

- житлового будинку в смт. Кушугум загальною площею 67, 4 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 1/1.

- житлового будинку в м. Запоріжжі загальною площею 153, 3 м. кв., за адресою: АДРЕСА_2 , частка власності 1/1.

В квітні 2021 року позивач засобами поштового зв`язку отримала податкові повідомлення рішення винесені відповідачем:

- № 0-0830 від 26.02.2021, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 3303 , 60 грн.

- № 0-0830 від 26.02.2021, яким визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 726, 23 грн.

Згідно з даними податковими повідомленнями рішеннями позивачу було нараховане до сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , загальна площа яких складає 220, 7 кв.м.

Позивач, не погоджуючись з сумою нарахування податку, визначеного у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях оскаржила їх в адміністративному порядку, за результатами якого рішенням Державної податкової служби України від 01.07.2021 про результати розгляду скарги зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга - без задоволення.

В обґрунтування своїх доводів позивача зазначає, що згідно рішення Запорізької міської ради від 28012015 року № 5 ( змінами) належні їй об`єкти нерухомості оподатковуються з нульовою ставкою податку.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № 0-0830 від 26.02.2021, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомленя-рішення не враховано Рішення Запорізької міської ради від 28.01.2012 року № 5 (зі змінами), внаслідок чого оскаржуване рішення прийнято всупереч приписів пп.266.4.2 п.266.4 ст. 266 ПК України та абз.1 пп.2.5.2.2 п 2.5 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затв. Рішеням Запорізької міської ради від 28.01.2015 року №5.

В свою чергу аналізуючи обставини справи та норми права, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів дійшла протилежних висновків.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В даному випадку спірні правовідносини врегульовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до ст. 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно та в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Приписами п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Нормами пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

При цьому приписами п. 12.4 ст. 12 ПК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1.встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2.визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3.прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5 ст. 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано статтею 266 ПК.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 та 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Пунктом 266.4 ст. 266 ПК України врегульовано питання встановлення та застосування пільги із сплати цього податку.

Так, відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв.метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до пп.266.3.1 та пп.263.3.2 п. 266.3 ст.266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Приписами підпункту 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України Пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

- об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;

- об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками, позивачу належить на праві власності два житлові будинки: за адресою - АДРЕСА_1 , площею 67, 4 м.кв., на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2008 №7214 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С.; за адресою АДРЕСА_2 , площею 153, 3 м.кв., на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2013 №555, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю.

Отже, наведене свідчить, що у приватній власності ОСОБА_1 перебуває 2 житлові будинки загальною площею 220,7 м. кв., що з урахуванням приписів п.б пп.266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України, свідчить про наявність об`єкта оподаткування, з урахуванням зменшення площі, площею 100,7 м.кв., що підлягає оподаткуванню.

Водночас, колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції на рішення Запорізької міської ради від 28.01.2012 року № 5 (зі змінами), оскільки останнє суперечить приведеним вище приписам ПК України.

Так, колегія суддів в даному випадку враховує принцип пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів, зокрема й актів органів місцевого самоврядування, в разі їх суперечності, який закріплено в п. 5.2 ст. 5 ПК України.

Зі змісту рішення Запорізької міської ради від 28.01.2015 № 5, яким затверджено "Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)", опубліковане шляхом розміщення на офіційному сайті міськради (надалі - Положення), встановлено, що Положенням врегульовані питання застосування пільг зі сплати цього податку.

Так, відповідно до підпункту 2.4.1. п. 2.4 Положення база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, рішенням ради зменшена:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів.

В абз.1 пп.2.5.2 п.2.5 Положення (зокрема, з урахуванням змін внесених Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за №5, від 26.02.2016 за №30, від 21.12.2016 за №49) зазначено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, починаючи з 1 січня 2017 року становить 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме: - квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів; будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів.

Отже, враховуючи норми п.5.2 ст.5 ПК України, пп.266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає, що фактично приписами податкового кодексу чітко визначено права міських рад для надання пільг зі сплати податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів оподаткування житлової нерухомості для фізичних осіб, виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Водночас, приписи ПК України не передбачають наявність повноважень органів місцевого самоврядування щодо зміни бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості.

В даному випадку, рішення міської ради враховане судом першої інстанції у спірних правовідносинах. визначена пп.26.45.1 п.266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування змінена, проте, повноважень щодо встановлення пільг певної категорії громадян з урахуванням фінансового стану згідно згідно цього положення не реалізовані.

Отже, приписами ПК України, яким відповідно до п.1.1 ст. 1 ПК України регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, не передбачено зменшення бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, визначених нормами пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266ПК України.

Таким чином з аналізу наведеного вбачається, що ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюються за рішенням місцевої ради, залежно від майнового стану та рівня доходів, від майна. Водночас база оподаткування (загальної площі) об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, рішенням органів місцевого самоврядування змінюватись не може.

З огляду на викладене, в даному випадку застосуванню підлягає положення п."б" пп.266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України, та матеріалами справи підтверджено, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідає ПК України.

Колегія суддів з урахуванням викладеного вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно пріоритетності рішення місцевої ради приписам ПК України, у питанні справляння даного виду податків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приписами ч.2 ст. 317 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, з урахуванням вищевикладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року в адміністративній справі №280/6742/21 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко