Справа № 460/2362/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2022 року м. Рівне №460/2362/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р. з встановленням базового місяця - січень 2008 р., в сумі 25119,53 грн, з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб та утримання військового збору та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р., з встановленням базового місяця - січень 2008 р., в сумі 25119,53 грн., з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб та утримання військового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.08.2015 р. по 27.10.2016 р. позивач проходив військову службу в Збройних силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 20 жовтня 2016 р. був звільнений з військової служби у запас та наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.11.2016 р. № 248 (по стройовій частині) виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з усіх видів забезпечення. Вказав, що нарахування та виплата грошового забезпечення за період військової служби йому здійснювалось у військовій частині НОМЕР_1 . Також, позивач зазначив, що в березні 2021 р. йому стало відомо про те, що відповідачем-1 в період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р. не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. У зв`язку із цим позивач звернувся з заявою від 05.02.2021 р. до відповідача 1 в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р. з встановленням базового місяця січень 2008 р. На підставі викладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 05.04.2021 р. позовну заяву залишено без руху, оскільки заявлені позовні вимоги звернені щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та не стосуються обсягу соціальних гарантій саме учасників бойових дій, їх соціального і правового захисту, а отже відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Тому позивачеві необхідно сплатити судовий збір у сумі 908,00 грн. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

На виконання ухвали від 05.04.2021 р. позивачем 30.04.2021 р. долучено до матеріалів справи дублікат квитанції № 0.0..1 від 27.04.2021 р. про сплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2021 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у справі.

05.06.2021 р. Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву.

На обґрунтування відзиву відповідач 1 зазначив, що відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 р. № 39140 військова частина НОМЕР_1 з 01 січня 2020 р. виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 . Нарахування та виплата коштів (в тому числі індексації грошового забезпечення) колишнім та діючим військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 починаючи з 01 січня 2020 р. здійснюється військовою частиною НОМЕР_2 . В свою чергу військовою частиною НОМЕР_2 здійснено операцію з нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р., що відображено у меморіальному ордері № 5/1 «Зведення розрахункових відомостей із грошового забезпечення» за червень 2021 р. та підтверджується Роздавальною відомістю № 381 та Довідкою від 09.06.2021 р. № 37/486 (копії додаються). Про факт нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. по позивача повідомлено листом від 10.06.2021 р. № 37/487. Крім того, відповідач вказує, що для проведення індексації базовим місяцем повинен бути визначений грудень 2015 року. Разом з тим, відповідач зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і саме на відповідача покладається обов`язок нараховувати та виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення за наявності для цього законних підстав та визначати базовий місяць для такої індексації. Відтак, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду з інших питань від 25.10.2021 р. у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 , яке було заявлено у відзиві про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено.

Ухвалою суду про залучення до участі у справі співвідповідача від 25.10.2021 р. залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та установлено відповідачу 2 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

25.03.2022 р. Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву.

На обґрунтування відзиву відповідач 2 зазначив, що позивач не довів, що грошове забезпечення з урахуванням підвищення (надбавки,премії), яке він отримував з 01.01.2016 року по 27.10.2016 року не перевищувало суму індексації та відповідно були підстави для нарахування індексації з метою забезпечення його достатнього життєвого рівня, що є завданням індексації грошових доходів населення. Вказав, що Військова частина НОМЕР_2 утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України, є державою організацією, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та проводить видатки у відповідності до ст. 51 Бюджетного кодексу України на основі наданого кошторису на відповідний рік. У спірному періоді у відповідача були відсутні фінансові кошти на сплату індексації. Таким чином, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Копією витягу з послужного списку особової справи майора ОСОБА_1 , підтверджується, що з 11.08.2015 р. по 27.10.2016 р. позивач проходив військову службу в Збройних силах України, а саме у військовій частині НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 20.10.2016 р. № 590 позивач був звільнений з військової служби у запас.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.11.2016 р. № 248 (по стройовій частині) позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з усіх видів забезпечення, що підтверджується копією витягу з наказу № 248 від 27.10.2016 р., яка наявна у матеріалах справи.

Позивач звернувся до відповідача з запитом про отримання публічної інформації в якому просив, нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р. з встановленням базового місяця січень 2008 р.

Листом від 18.03.2021 р. за № 501/25/294 відповідач 1 відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті йому індексацію грошового забезпечення з огляду на те, що на підставі вказівок директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 р. № 248/3/9/1/108 нарахування та виплата індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р. в Збройних Силах України не здійснювалася. Також, відповідач 1 вказав, що відповідно до роз`яснення заступника директора юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 р. № 298/5/2867 при зверненні до військових частин (установ) осіб звільнених з військової служби та в установленому порядку виключених зі списків особового складу, виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої учасниками бойових дій, здійснюється виключно на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаний із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 р. №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Частинами 1-4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно з статтею 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації визначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

З системного аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 р. та втратила чинність 01.03.2018 р. (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.

Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 р. № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Таким чином, з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. В решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме: січень 2008 року.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 року із застосування при обрахунку індексації базового місяця січень 2008 року.

Відповідно до змісту наданої відповідачем 1 довідки щодо грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення за січень 2016 р. по жовтень 2016 року нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення а розмірі 0,00 із застосуванням базового місяця грудень 2015 року.

Разом з тим, жодних доказів щодо застосування при обрахунку вказаної індексації базового місяця січень 2008 року при обрахунку індексації грошового забезпечення (за період з 01.01.2016 р. по 27.10.2016 року) відповідачі суду не надали та матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що непроведення та невиплата відповідачем-2 індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку № 1078.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 (справа № 240/4911/18), від 07.08.2019 (справа №825/694/17), від 23.10.2019 (справа №825/1832/17), яку суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Безпідставними є покликання на відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у 2016 році, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.

Суд також звертає увагу на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п.23 рішення у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Разом з тим, суд враховує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням базового місяця.

Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі 240/11882/19.

З матеріалів справи слідує, що, відповідач 2 при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року безпідставно визначив базовий місяць - грудень 2015 року, що, як наслідок, призвело до неправильного нарахування позивачу сум індексації грошового забезпечення за цей період та її виплати у менших, аніж належить, розмірах.

Збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Суд зазначає, що у даному випадку повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки ним виконано свій обов`язок щодо встановлення базового місяця, однак його визначено помилково, тому у даному випадку є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із урахуванням базового місяця січня 2008 року.

Також, у матеріалах справи наявний розрахунок по індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 по жовтень 2016 року в розмірі 25119 грн. 53 коп. Однак, наведений розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги, зважаючи на те, що нарахування індексації грошового забезпечення належить до дискреційних повноважень відповідача.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача протиправно порушені діями відповідача 2, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 р. по 27.10.2016 р. із встановленням січня 2008 року як базового місяця.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачі не виконали процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довели правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною дії Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 року по 27.10.2016 рік з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 року по 27.10.2016 рік з встановленням базового місяця січень 2008 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складений 26 травня 2022 року

Суддя У.М. Нор