Справа № 340/811/19
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року справа № 340/811/19

провадження № 2-кас/340/26/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Управління 2) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 01 листопада 2018 року та 13 березня 2019 року, якими:

-визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 13539,29 грн. за 2015 рік;

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 45953,54 грн. за 2016 рік;

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 26678,40 грн. за 2017 рік;

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 27078,57 грн. за 2015 рік (Том 1 а.с.4-11).

01 квітня 2019 року судом відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (Том 1 а.с.1-2).

10 червня 2019 року суд прийняв рішення, яким позов задовільнив частково (а.с.68-74).

Суд визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення від 13 березня 2019 року, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 27078,57 грн. за 2015 рік.

В іншій частині вимог позову відмовив у задоволенні.

11 грудня 2019 року суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції (Том 1 а.с.144-147).

26 листопада 2020 року Верховний Суд скасував рішення судів першої і апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову, передавши справу в цій частині на новий судовий розгляд (Том 1 а.с.198-210).

Отже, предметом судового розгляду є 3 податкові повідомлення-рішення від 01 листопада 2018 року.

03 лютого 2021 року Управління 2 замінено правонаступником владних повноважень, яким стало Управління (Том 1 а.с.238-239).

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Пояснив, що у власності перебуває нерухоме майно (комплекс нежитлової нерухомості у сільській місцевості) та не є сільськогосподарським товаровиробником. Майновий комплекс не передавався в оренду.

Стверджує, що з урахуванням часу введення податку обов`язок сплати виник з 01 січня 2016 року, якщо би орган місцевого самоврядування належним чином офіційно оприлюднив рішення про встановлення ставки податку.

Зазначає, що орган місцевого самоврядування не опублікував рішення в засобах масової інформації, що виключає їх чинність.

Звертає увагу, що розрахунки грошових зобов`язань містять арифметичні помилки, частину з яких встановила Державна фіскальна служба України (далі Служба) під час процедури адміністративного оскарження.

Управління 2, яке підтримало Управління, заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 1 а.с.52-54).

У судовому засіданні представник пояснив, що позивач не звільнений від сплати податку, так як не відноситься до сільськогосподарського товаровиробника.

Обов`язок сплати виник з 2015 року, а орган місцевого самоврядування належним чином оприлюднив рішення про встановлення ставки податку, копію яких направив до Управління 2, котре розмістило їх на своїх інформаційних електронних ресурсах.

Пояснив, що за наслідками адміністративного оскарження не приймалось податкове повідомлення-рішення про зменшення грошового зобов`язання за 2016 рік.

23 травня 2022 року сторони до суду не з`явились і не клопотали про відкладення розгляду справи, що надало суду право завершити розгляд позову відповідно до приписів частини 9 статті 205 КАС України (Том 2 а.с.82)

Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 набув у власність комплекс нежитлової нерухомості площею 3334,8 кв.м., який розташований у с.Веселівка Кіровоградського району Кіровоградської області (Том 1 а.с.12-15).

До складу комплексу входили: кормоцех, корівник-телятник, молокопункт, огорожа, ганок, вимощення, приміщення штучного запліднення, ворота та інше.

16 січня 2015 року Веселівська сільська Кіровоградського району Кіровоградської області (далі Рада) прийняла рішення №433 (далі Рішення), яким встановила з 01 січня 2015 року ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, на рівні 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування (пункт 4.3) (Том 1 а.с.34-36).

Положення пункту 4.5 Рішення встановлюють ставку податку, коли об`єкт нежитлової нерухомості перебуває у власності фізичної і юридичної особи (спільна власність).

22 січня 2016 року Рада прийняла рішення №39 (далі Рішення 2), яким встановила з 01 січня 2016 року ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, на рівні 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування (пункт 2.3) (Том 1 а.с.37-38).

02 березня 2017 року Рада прийняла рішення №108 (далі Рішення 3), яким встановила з 01 січня 2017 року ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, на рівні 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, яка встановлена законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування (пункт 4.3) (Том 1 а.с.39-42).

Рада повідомила, що рішення не друкувались в засобах масової інформації, а вивішувались на дошці оголошень (Том 1 а.с.33).

Зазначила, що копії рішень надсилала до Управління 2 (Том 1 а.с.33).

Управління 2, починаючи з 2016 року, оприлюднило рішення на власних електронних ресурсах (Том 1 а.с.51-54).

01 листопада 2018 року керівник Управління 2 прийняв податкові повідомлення-рішення, якими:

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 13539,29 грн. за 2015 рік;

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 45953,54 грн. за 2016 рік;

- визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 26678,40 грн. за 2017 рік (Том 1 а.с.16, 19-20).

ОСОБА_1 застосував процедуру адміністративного оскарження.

05 березня 2019 року Служба прийняла рішення, яким:

- збільшила податкове зобов`язання за 2015 рік на 27078,57 грн. (право власності виникло 27 листопада 2014 року, а не 25 вересня 2015 року);

- зменшила податкове зобов`язання за 2016 рік на 22976,77 грн. (ставка податку мала становити 0,5 відсотка, а не 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати);

- решта залишено без змін.

13 березня 2019 року керівник Управління 2 на виконання рішення Служби прийняв податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 27078,57 грн. за 2015 рік (Том 1 а.с.21).

Не приймалось податкове повідомлення-рішення за 2016 рік на виконання рішення Служби, хоча остання зазначила про скасування податкового-повідомлення-рішення за 2016 рік, яке оскаржувалося (Том 1 а.с.26-28, Том 2 а.с.23-24).

Скасовуючи податкове-повідомлення рішення за 2015 рік від 13 березня 2019 року, суд першої інстанції, з яким погодилися вищі інстанції, зробив правовий висновок, що встановленні Рішенням Ради ставки податку підлягають застосуванню з 01 січня 2016 року.

Однак, суд помилково не скасував інше податкове повідомлення-рішення за 2015 рік на суму 13539, 29 грн., про що зазначив Верховний Суд.

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Щодо податкового повідомлення-рішення за 2015 рік.

Правовий висновок щодо правомірності надано судом першої інстанції у рішенні у цій же справі, з яким погодились вищі судові інстанції, залишивши без змін.

Висновок наступний: встановленні Рішенням Ради ставки податку підлягають застосуванню з 01 січня 2016 року.

Зробивши висновок, суд першої інстанції скасував лише одне з двох податкових повідомлень-рішень за 2015 рік, чим допустив очевидну помилку, про що зазначив Верховний Суд.

Суд зобов`язаний застосувати наслідки такого висновку.

Тому визнає протиправним і скасовує податкове повідомлення-рішення від 01 листопада 2018 року, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 13539,29 грн. за 2015 рік.

Отже, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Щодо податкового повідомлення-рішення за 2016 рік.

Податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання у сумі 45953,54 грн. переглядалось в адміністративному порядку.

Служба зробила висновок про часткову протиправність на суму 22976,77 грн., зазначивши про його скасування.

Рішення в порядку адміністративного оскарження зобов`язувало Управління 2 до вчинення певних дій.

Так, приписами підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Приписами пункту 60.4 статті 60 ПК України визначено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Отже, в Управління 2 виник обов`язок прийняти нове податкове повідомлення-рішення на зменшену суму.

Податковий орган не виконав його, тому податкове повідомлення-рішення не відкликане, однак протиправність на суму 22976,77 грн. встановлена рішенням Служби.

Суд не вправі ставити під сумнів рішення за наслідками адміністративного оскарження, яке на користь платника податків.

Тому, керуючись рішенням Служби, скасовує податкове повідомлення-рішення від 01 листопада 2018 року, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 45953,54 грн. за 2016 рік, в частині грошового зобов`язання у 22976,77 грн.

Законність податкового повідомлення-рішення в іншій частині грошового зобов`язання підлягає судовій оцінці.

Приписами статті 266 ПК України (в редакції станом на 01 січня 2016 року) встановлено, що:

- платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості;

- об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка;

- базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток;

- база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності;

- ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, грошове зобов`язання могло бути нараховане виключно на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Таке рішення відноситься до нормативно-правових актів.

Приписами статті 57 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Постає питання: чи довела Рада Рішення та Рішення 2 до відома населення у порядку, встановленому законом?

Так, приписами частин 5 та 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції станом на 01 січня 2016 року) (далі Закон) встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Приписами частини 1 статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» (в редакції станом на 01 січня 2016 року) (далі Закон 2) передбачено, що закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України та Конституційного Суду України, рішення органів місцевого

самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Недержавні друковані засоби масової інформації мають право оприлюднювати офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до законодавства України і на засадах, передбачених укладеною угодою між цими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації.

Отже, Рішення і Рішення 2 Ради мали бути оприлюднені шляхом опублікування в засобах масової інформації.

Якщо у Ради немає власного засобу масової інформації, то мала опублікувати рішення в засобах масової інформації районного чи обласного значення.

Рада таких дій не вчинила.

Не є тотожнім опублікуванню розміщення рішень на дошці оголошень.

Разом з тим, варто проаналізувати і наступне.

Приписами підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України (в редакції станом на 01 січня 2016 року) встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

24 грудня 2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі Закон 3), який набрав чинності з 01 січня 2016 року.

Приписами пункту 4 розділу 2 Прикінцеві положення Закону 3 встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Цією нормою права не вносились зміни до ПК України, а тому в силу приписів пункту 7.3 статті 7 цього ж Кодексу не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Приписами пункту 7.3 статті 7 ПК України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Рішення і Рішення 2 Ради є нечинними, оскільки не були доведені до відома населення у порядку, встановленому Законом, Законом 2 і ПК України.

Тому Управління 2 не могло визначити грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, так як не набули чинності Рішення і Рішення 2 Ради, а припис статті 266 ПК України обмежував розмір податку граничною величиною.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 01 листопада 2018 року, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 45953,54 грн. за 2016 рік, протиправне і в частині грошового зобов`язання у 22976,77 (45953,54 - 22976,77) грн.

Тому його належить скасувати у повному обсязі.

Позов в цій частині також належить задовільнити.

Щодо податкового повідомлення-рішення за 2017 рік.

Суд знову проаналізує законодавство, яке досліджував, оцінюючи податкове повідомлення-рішення за 2016 рік.

Приписи норм Основного Закону, Закону і Закону 2 не зазнали змін станом на 01 січня 2017 року.

Отже, Рішення, Рішення 2 та Рішення 3 Ради мали бути оприлюднені шляхом опублікування в засобах масової інформації.

Якщо у Ради немає власного засобу масової інформації, то мала опублікувати рішення в засобах масової інформації районного чи обласного значення.

Рада таких дій не вчинила.

Не є тотожнім опублікуванню розміщення рішень на дошці оголошень.

Приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Припис підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України не зазнав змін.

20 грудня 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі Закон 4), який набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Приписами пункту 4 розділу 2 Прикінцеві та перехідні положення Закону 4 встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Цією нормою права не вносились зміни до ПК України, а тому в силу приписів пункту 7.3 статті 7 цього ж Кодексу не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Приписами пункту 7.3 статті 7 ПК України визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Рішення, Рішення 2 та Рішення 3 Ради є нечинними, оскільки не були доведені до відома населення у порядку, встановленому Законом, Законом 2 і ПК України.

Тому Управління 2 не могло визначити грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, так як не набули чинності Рішення, Рішення 2 та Рішення 3 Ради, а припис статті 266 ПК України обмежував розмір податку граничною величиною.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 01 листопада 2018 року, яким визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 26678,40 грн. за 2017 рік, протиправне і його належить скасувати.

Підсумовуючи, суд констатує, що позов належить задовільнити у повному обсязі.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору у сумі 1132,50 грн. (Том 1 а.с.3).

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 01 листопада 2018 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 13539,29 грн. за 2015 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 01 листопада 2018 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 45953,54 грн. за 2016 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 01 листопада 2018 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 26678,40 грн. за 2017 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1132,50 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей