Справа № 120/2098/22-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2022 р. Справа № 120/2098/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача надати належний розрахунок його стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи судді в галузі права на посаді юрисконсульта Жмеринського міськвиконкому Віннцької області з 05.12.1988 по 29.03.1993, тривалістю 3 роки, що надавав право на призначення на посаду судді, відповідно до статті 7 Закону України "Про статус суддів", що загалом становить 26 років 6 місяців 1 день.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 30.09.2016 був звільнений з посади судді Жмеринського міськрайонного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку. У січні звернувся до відповідача із заявою про надання уточненого розрахунку стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказавши стаж роботи судді 26 років 6 місяців 01 день, зарахувавши стаж роботи судді в галузі права на посаді юрисконсульта Жмеринського міськвиконкому Віннцької області з 05.12.1988 по 29.03.1993. Проте, листом від 13.01.2022 №01-30/3/2020 позивачу було відмовлено у здійсненні розрахунку.

Вважаючи таку відмова відповідача у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді юрисконсульта протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 21.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог. Зокрема зазначає, що положення статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зі змінами внесеними до неї Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді, не розповсюджуються на позивача, оскільки відповідні зміни до законодавства набули чинності вже після виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.03.1993 ОСОБА_1 обрано суддею Жмеринського міського суду.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-УШ позивача було звільнено з посади судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

10.01.2022 позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із заявою про надання уточненого розрахунку стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказавши стаж роботи судді 26 років 6 місяців 01 день, зарахувавши стаж роботи судді в галузі права на посаді юрисконсульта Жмеринського міськвиконкому Віннцької області з 05.12.1988 по 29.03.1993.

Проте, листом від 13.01.2022 №01-30/3/2020 позивачу було відмовлено у здійсненні розрахунку. Підставою для відмови зазначено те, що норма Закону України від 12.07.2018 №2509-VIІІ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді, не розповсюджуються на позивача, оскільки відповідні зміни до законодавства набули чинності вже після виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Вважаючи таку відмову відповідача у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді юрисконсульта протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIІІ, згідно з частиною другої статті 135 якого, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат, зокрема, за вислугу років.

Відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон № 2509-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон № 1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Водночас передбачені частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді, здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Крім цього, абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, зазначені норми пов`язують визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. При цьому стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 09.11.2018 у справі №559/443/17.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02ю1999 №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події або факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 05.12.1988 по 29.03.1993 працював юрисконсультом Жмеринського міськвиконкому Віннцької області.

Відповідно до частини шостої статті 44 цього Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII (в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді) для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

З огляду на викладене, робота на посадах юрисконсульта у зазначені вище періоди не може бути зарахована до стажу роботи, що дає право на надбавку за вислугу років, відповідно до законодавства, що діяло на день призначення (обрання) позивача.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII за подібних обставин у постановах від 12.03.2021 у справі №1540/4723/18, від 21.10.2020 у справі №340/1102/19.

Щодо посилання позивача на позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19, то суд зазначає, що як слідує зі змісту названого судового рішення, воно приймалось у правовідносинах щодо зарахування судді періодів роботи, які дають право на вихід у відставку (стаття 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII), а не на виплату доплати (надбавки) за вислугу років (стаття 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-XII, стаття 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII), що має місце в даному випадку.

Враховуючи наведені обставини справи та норми законодавства, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних дій та рішень відповідача, тим самим погоджуючись із позицією щодо відсутності законних підстав для зарахування позивачу до його стажу роботи на посаді судді додатково трьох років роботи в галузі права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області (вул. Образцова, 6, м. Жмеринка, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна