Справа № 120/2644/22-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2022 р. Справа № 120/2644/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6500-17 від 08.02.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 14.02.2022 отримав від відповідача вимогу про сплату боргу із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-6500-17 від 08.02.2022 на суму 22221,90 грн. Однак, як вказує позивач, він не є фізичною особою-підприємцем, не здійснює ніякої підприємницької діяльності та не отримує від такої діяльності доходів. Окрім того позивач зазначив, що з 01.06.2016 проходить військову службу стрільцем команди воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 та роботодавцем (військовою частиною) сплачується за нього ЄСВ та вираховуються із його заробітної плати належні податки та збори.

Відтак, на думку позивача, вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 02.03.2022 судом відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

11.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що згідно реєстраційних даних контролюючого органу ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області як фізична особа - підприємець, державна реєстрація якої припинена за заявницьким принципом, стан платника податку - 11 (припинено, але не знято з обліку). Також відповідно до відомостей з Реєстру страхувальників позивач з 28.07.2008 є платником єдиного внеску.

Відповідач зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування), станом на 31.03.2022 в автоматичному режимі були здійснені нарахування єдиного соціального внеску, а саме: за 2017 рік 8448,00 грн., термін сплати 09.02.2018, за 1 квартал 2018 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018, за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018, за 3 квартал 2018 - 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018., за 4 квартал 2018 -2457,18 грн. термін сплати 21.01.2019, за 1 квартал 2019 року 2457,18 термін сплати19.04.2019, за 2 квартал 2019 року-2754,18, термін сплати 19.07.2019, за 3 квартал 2019 року 2754,18 грн., термін сплати 21.10.2019. Станом на 31.03.2022 стягнуто у межах виконавчого провадження борг у сумі 4317,36 грн., при цьому сума боргу згідно ІКП 71040000 становить 22221,90 грн. Відповідач вказує, що позивач зобов`язаний нарахувати і сплатити єдиний внесок за жовтень та листопад 2019 року, у сумі не менше 1836,12 грн., так як дані нарахування не відображено по ІКП 71040000. За таких обставин відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_1 є платником єдиного внеску, тому в силу вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" має обов`язок нараховувати та сплачувати відповідні суми, чого останнім не виконується. З огляду на це вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, а тому в їх задоволенні просить відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 був зареєстрований Виконавчим комітетом Вінницької міської ради як фізична особа підприємцем 25.07.2008, запис 0031552. Види діяльності КВЕД 60.24.0 Діяльність автомобільного вантажного транспорту, 60.22.0 Діяльність таксі. З 26.11.2019 позивачем припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням, про що вчинено наступний запис № 2031552. Стан платника податків - 11 (припинено, але не знято з обліку).

Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) за позивачем рахується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.12.2021 в сумі 22221,90 грн. Дана недоїмка виникла за період 2017-2019 роки.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів контролюючим органом сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6500-17 від 08.02.2022 на суму 22221,90 грн., яка отримана позивачем 14.02.2022, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Незгода позивача із винесеною вимогою, яка полягає у тому, що він не є фізичною особою підприємцем, не здійснює ніякої підприємницької діяльності і не отримує від такої діяльності доходів, спонукала останнього звернутись до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб підприємців визначені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон від 15.05.2003 № 755-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 5) єдності методології державної реєстрації; 6) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 7) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 8) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону від 15.05.2003 № 755-IV Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець 25.07.2008 та взятий на облік як платник податків з 28.07.2008. Запис про припинення підприємницької діяльності внесено до Єдиного державного реєстру 26.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону від 15.05.2003 № 755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відтак, на момент розгляду цієї адміністративної справи, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність зазначених відповідачем відомостей про статус позивача як фізичної особи - підприємця у період із 25.07.2008 по 26.11.2019, оскільки джерелом таких відомостей є дані Єдиного державного реєстру.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-6500-17 від 08.02.2022, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 22221,90 грн., що визначена станом на 31.01.2022.

Втім, судом також встановлено, що на підставі записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 із 01.06.2016 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Додатково дані обставини підтверджуються і довідкою військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2022 № 95, в якій вказано про те, що ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_1 з червня 2016 року по даний час на посаді стрільця, та з його заробітної плати утримуються і нараховуються усі податки.

Оцінюючи підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-6500-17 від 08.02.2022, що стала предметом оскарження, суд враховує наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

За змістом ст. 2 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, у тому числі, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд акцентує увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

В силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 1 статті 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Відтак, зазначена норма Закону, не виключає одночасного перебування позивача у статусі фізичної особи - підприємця та військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом у час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці до закінчення особливого періоду.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при наявності у військовослужбовця, що проходить службу за контрактом, статусу фізичної особи - підприємця та права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом від 08.07.2010 № 2464-VI не врегульовано.

Однак, системний аналіз наведених норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження № К/9901/28514/19).

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично діяльності не здійснюють, не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Однак, у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження № К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, на думку суду касаційної інстанції, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді цієї справи суд, на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановив, що позивач з 25.07.2008 по 26.11.2019 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. При цьому, із записів у трудовій книжці позивача встановлено, що починаючи із 01.06.2016 ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас вимогою про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-6500-17 від 08.02.2022 нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 22221,90 грн. за період за період 2017-2019 роки (до часу припинення підприємницької діяльності), тобто за той період, в який позивач проходив військову службу.

Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що нарахування позивачу (як фізичній особі - підприємцю) недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відбувалося протягом періоду у який сплату за ОСОБА_1 внеску здійснювала військова частина НОМЕР_1 де позивач проходив військову службу за контрактом, що з огляду на окреслені вище правові позиції Верховного Суду є недопустимим.

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності як і доказів отримання доходу від такої діяльності, що обумовлювало б виникнення підстав для сплати ним внеску у розмірі більшому, аніж розмір мінімального страхового внеску. Відтак, покладення спірною вимогою на позивача обов`язку із сплати єдиного соціального внеску за спірний період спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого Державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічного висновку про застосування норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI дійшов Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19) та від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).

Також суд враховує ту обставину, що оцінка аналогічним обставинам справи, лише за інший період, уже надавалась Вінницьким окружним адміністративним судом у рішенні від 06.02.2020 по справі №120/3999/19-а, яке набрало законної сили.

Крім цього, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась щодо застосування правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6500-17 від 08.02.2022 з єдиного внеску в сумі 22221,90 грн., яка прийнята Головним управлінням ДПС у Вінницькій області, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6500-17 від 08.02.2022 на суму 22221,90 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 27.05.22.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ: ВП 44069150).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович