Справа № 560/4167/22
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4167/22
РІШЕННЯ

іменем України

25 травня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради про визнання відмови протиправною, зобов`язання призначити виплату допомоги, яка раніше призначена на батька дитини, на матір дитини, вчинити дії стосовно сплати єдиного соціального внеску.

Позивачка зазначає, що відповідач протиправно відмовив у перепризначенні допомоги при народженні дитині з батька на матір, оскільки основним критерієм для призначення допомоги є перебування одного з батьків у соціальній відпустці та здійснення ним догляду за дитиною.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Позивачка є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі з батьком дитини - ОСОБА_2 .

На підставі спільної заяви, яка подавалась через цифровий додаток "Дія", Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було видане свідоцтво про народження дитини НОМЕР_1 .

Наказом ТОВ "Дренкітен" №7/а від 26 січня 2021 з 26 січня 2021 по 15 листопада 2023 позивачці надана декретна відпустка по догляду за дитиною до трьох років.

Через цифровий додаток "Дія" Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради була подана заява щодо призначення допомоги при народженні дитини, яку електронним цифровим підписом підписав батько дитини. У подальшому ОСОБА_2 повідомили про те, що нарахований йому внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування буде повернутий, оскільки він працевлаштований і за нього даний внесок сплачує роботодавець.

З інформації, отриманої від відповідача, ОСОБА_1 також стало відомо про те, що період перебування у відпустці з 26.01.2021 їй не був зарахований до страхового стажу, оскільки сплата внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неї у цей період не проводилась.

ОСОБА_2 звернувся до Департаменту адміністрування програм соціальної підтримки Національної сервісної служби України за роз`ясненням. 08.12.2021 Департамент адміністрування повідомив, що згідно з Інструкцією щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги (затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 19.09.2006 №345) переоформлення допомоги при народженні дитини є можливим за умови одночасного подання чоловіком та дружиною заяви про призначення такої допомоги одному з подружжя та припинення її отримання іншим.

04.01.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до відповідача зі спільною заявою стосовно перепризначення допомоги при народженні дитини та нарахованих сум ЄСВ з батька дитини на матір, оскільки саме вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Заявники просили також вирішити питання нарахування і сплати за неї внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Того ж дня відповідач надав відповідь № 48/09-19, де перерахував підстави для припинення виплати допомоги ( п. 13 Порядку), а також обставини призначення допомоги. Враховуючи те, що жодної з наведених у Порядку підстав не було встановлено, ОСОБА_2 відмовлено у переоформленні допомоги на матір дитини.

Як встановлено зі змісту заяви про призначення допомоги, яка була подана у електронному вигляді, отримувачем допомоги дійсно зазначений батько дитини ОСОБА_2 . У той же час, як встановлено вище, позивачці у зв`язку з доглядом за дитиною у віці до трьох років з 26.01.2021 була надана соціальна відпустка згідно з наказом, копія якого є у справі, тоді як батько дитини у цей період теж був працевлаштованим.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" призначається, зокрема, допомога при народженні дитини.

Стаття 10 Закону передбачає, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається без подання документів, передбачених частинами 1,2 цієї статті, якщо відомості, необхідні для її призначення, надійшли у порядку міжвідомчої електронної взаємодії з Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час державної реєстрації народження дитини.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Як вбачається зі змісту п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Пункт 14 передбачає підстави припинення виплати допомоги, зокрема, виплата припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування або дитини, батьки якої дали згоду на її усиновлення; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про відпустки" працівникам, які мають право на соціальні відпустки, передбачені статтями 17 і 18 цього Закону, виплачується державна допомога на умовах, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими нормативно-правовими актами України.

Закон України "Про відпустки" визначає, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Положеннями ч. 1 та 2 статті 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини 3 та 6 статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

Статтею 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" органам праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким проживає дитина, надається право отримувати відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини 3 та 6 статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Згідно з п.1 ч.1, абз. 7 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками внеску, серед інших, є органи, які виплачують допомогу одному з непрацюючих працездатних батьків, які фактично здійснюють догляд за дитиною. Механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначається Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 за №178.

Підпункт 5.1. п. 5 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги ( затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 19.09.2006 №345 ) встановлює, що надання соціальної допомоги припиняється та поновлюється у випадках, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, а також згідно із заявою отримувача допомоги.

Суд звертає увагу на те, що у цій справі мова фактично йде не про припинення виплати допомоги з підстав, які наведені вище, а про зміну одержувача допомоги та дотримання при цьому норм законодавства щодо соціального страхування.

Як встановлено вище, позивач та її чоловік - батько дитини, звертались зі спільною заявою про зміну отримувача цієї допомоги (переоформлення), яким був зазначений батько дитини, на матір.

Одночасно з цим, безпосередньо правомірність факту попереднього призначення/отримання допомоги батьком ніким не оспорюється.

Отже, оскільки норма ст. 21 Закону України "Про відпустки" визнає за позивачкою право на соціальну відпустку, передбачену статтею 18 Закону України "Про відпустки" ( для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), вона має право і на виплату їй державної допомоги на умовах, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" та іншими нормативно-правовими актами України.

Іншими нормативно-правовими актами України у даному випадку вважаються усі вищезгадані положення законів та підзаконних актів, які визначають відповідні умови виплати допомоги, які не врегульовані Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Крім того, як було встановлено, заявники звернулись до компетентного органу стосовно роз`яснення можливих шляхів вирішення ситуації, на що їм було повідомлено, що можливим способом вирішення питання є подача спільної заяви про припинення та призначення допомоги.

Зважаючи на це, оскільки позивачка не позбавлена права бути одержувачем допомоги, чого відповідач не спростував, слід зобов`язати Департамент соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вирішити питання переоформлення допомоги з батька на мати дитини з урахуванням встановлених судом обставин та з урахуванням раніше виплачених сум допомоги. Крім того, слід зобов`язати вирішити питання нарахування та сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, як зазначалось вище, Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (п.1 ч.1, абз. 7 ст.4) передбачає, що платниками внеску, серед інших, є органи, які виплачують допомогу одному з непрацюючих працездатних батьків, які фактично здійснюють догляд за дитиною.

Оскільки судом встановлено і відповідачем не спростовано того, що виплата допомоги фактично проводилась батькові дитини, який не був непрацюючим ( довідка у матеріалах справи) та не здійснюваав догляд за дитиною, що не було належним чином перевірено при призначенні допомоги, перерахування за нього єдиного внеску було безпідставним, що у подальшому і виявлено органом соцзахисту. Як встановлено з матеріалів справи, безпідставно сплачені суми страхових внесків будуть повернуті органу соцзахисту.

У той же час, навіть за умови існування цієї помилки позивачка, яка з 26.01.2021 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не може бути позбавлена права на зарахування їй відповідного страхового стажу та сплати за неї внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування. Зважаючи на це, відповідач повинен вчинити дії з метою приведення наявної ситуації щодо перерахування страхових внесків у відповідність до вимог закону.

Згідно із ч. 2. ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, в свою чергу, не довів правомірність і обґрунтованість наданої заявникам відмови у вирішенні питання переоформлення допомоги на дитину. За наявних обставин існують підстави для вчинення дій з метою призначення виплати допомоги на матір дитини з відповідним вирішенням питань сплати за неї внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Зважаючи на це, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується компенсації витрат на правову допомогу, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268) Вирішуючи питання компенсації витрат на правову допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, відтак повинен ураховувати не лише те, чи були вони фактично понесені, але і оцінити їх об`єктивну необхідність.

У постанові Верховного Суду у справі № 826/856/18 від 22.12.2018 зазначається, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Компенсації підлягають фактично понесені витрати на оплату об`єктивно наданих і об`єктивно підтверджених послуг адвоката під час розгляду справи.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (також пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц)

Судом встановлено, що з метою надання позивачці професійної правничої допомоги між останньою та адвокатом Коробей Тетяною Дмитрівною укладений договір про надання правової допомоги від 23 лютого 2022. Також суду наданий ордер № 1025475 від 23 лютого 2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10 квітня 2019, платіжне доручення від 24 лютого 2022 № IB22416030 та акт виконаних робіт згідно договору на надання правничої допомоги від 24 лютого 2022. У акті приймання-передачі наданих послуг зазначається перелік та вартість наданих адвокатом послуг (750 грн.), які позивачкою оплачені 24 лютого 2022 року, про що свідчать надані документи.

Суд вважає, що заявлений та підтверджений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 750 грн. відповідає критерію співмірності та розумності, обсягу наданих адвокатом послуг, складності справи.

Відповідач не довів, що понесені позивачкою витрати на оплату правничої допомоги є неспівмірними з обсягом або якістю цих послуг, відтак суд вважає, що зазначені витрати необхідно компенсувати.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити.

Визнати необґрунтованою відмову Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради у переоформленні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3 , з батька - ОСОБА_2 на матір - ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Кам`янець-Подільскої міської ради повторно розглянути та вирішити заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо переоформлення допомоги при народженні дитини на матір дитини, яка здійснює догляд за нею до досягнення трирічного віку,

з вирішенням питання нарахування та сплати за ОСОБА_1 внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, починаючи з 26.01.2021 року, на час перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( з урахуванням розміру допомоги, що вже виплачений)

Стягнути на користь ОСОБА_1 750 (сімсот п`ятдесят) гривень витрат на професійну правничу допомогу за рахунок асигнувань Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. ( дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок асигнувань Департаменту соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 травня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 )
Відповідач:Департамент соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради (вул. Шевченка, 26,Кам`янець-Подільський,Хмельницька область,320)
Третя особа:ОСОБА_2

Головуючий суддя І.С. Козачок