Справа № 460/8935/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року м. Рівне №460/8935/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Релігійної Громади Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української православної Церкви (ПЦУ) села Будераж Здолбунівського району Рівненської облаті
доМізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області
про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Релігійна громада Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж, Здолбунівського району Рівненської області (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Мізоцької селищної ради (далі - відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині неприйняття рішення стосовно погодження проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,20 га за адресою: вул. Центральна, 55 в с. Будераж Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :01:002:03:62 та передачі даної ділянки в постійне користування позивачу;

визнати протиправними дії відповідача стосовно прийняття рішення восьмого скликання 23.04.2021 №249 та скасувати вказане рішення;

зобов`язати відповідача погодити поданий 14.12.2020 проект землеустрою щодо встановлення меж зареєстрованої земельної ділянки в натурі площею 0.20 га кадастровий номер :01:002:03:62 за адресою: вул. Центральна 55 в с. Будераж Рівненського район Рівненської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою (клопотанням) про погодження проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості загальною площею 0,20 га, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру під номером :01:002:03:62, та передачі даної ділянки у постійне користування. Однак, до квітня 2021 року жодного рішення за вказаною заявою (клопотанням) відповідачем прийнято не було. На адвокатський запит представника позивача відповідач надав рішення селищної ради № 249 від 23.04.2021, протокол (виписку) №2 від 18.12.2020 та протокол (виписка) від №5 від 07.04.2021 засідання Комісії селищної ради з питань земельних відносин природокористування, планування території, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, які слугували підставою прийняття оскаржуваного рішення. При винесені даних рішень, Комісія Мізоцької селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, 18.12.2020 рекомендувала відмовити у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості загальною площею 0,20 га, під кадастровим номером :01:002:03:62, для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, у зв`язку із відсутністю у технічній документації правовстановлюючих документів на будівлю (право власності або охоронний договір), а вже 07.04.2021 вказана комісія без відповідних обґрунтувань приймає рішення про передачу даної ділянки в комунальну власність. Таким чином, позивач стверджує про порушення його прав відповідачем, оскільки, по-перше, селищна рада відмовила в погодженні проекту землеустрою з підстав не передбачених Земельним кодексом України; по-друге, відповідачем порушений строк розгляду заяви позивача; по-третє, відповідач прийняв рішення про реєстрацію у комунальну власність земельної ділянки під культовою спорудоаного добровільного відселення, на підставі ст.39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вважає, що відповідач, ненараховуючи та невиплачуючи йому таке підвищення до пенсії, допустив пр

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

14.12.2020 позивач звернувся до відповідача з клопотанням (Вх. № 320/02-20), у якому просив: 1) погодити (затвердити) проект із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :01:002:03:62; 2) передати Релігійній громаді Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж Здолбунівського району Рівненської області у постійне користування земельну ділянку площею 0,20 га, що знаходиться за адресою буд. 55, вул. Центральна, село Будераж, Здолбунівський р-н, Рівненська обл., відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :01:002:03:62. До клопотання були долучені: 1) виписка з ЄДР, що посвідчує повноваження керівника релігійної громади; 2) технічна документація із землеустрою; 3) витяг з ДЗК відносно земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:03:62.

15.03.2021 адвокат Тихончук Л.Х. звернулася до відповідача з адвокатським запитом за № 15/03, в якому, покликаючись на подання позивачем 14.12.2020 клопотання про затвердження проекту із землеустрою та передачу земельної ділянки в постійне користування, просила повідомити причини неприйняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з наданням відповідного обґрунтування.

Листом від 22.03.2021 за № 02-21/320 відповідач повідомив адвокату Тихончук Л.Х., що згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій», в документації із землеустрою повинна міститися копія правовстановлюючого документа на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на даній земельній ділянці. Також у листі відповідач вказує, що розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі, якщо на земельній ділянці розташована споруда то на таку земельну ділянку кадастровий номер присвоюється за заявою власника даної споруди. Таким чином, у листі відповідач підсумував, що потрібні правовстановлюючі документи на споруду. Крім того, в листі зазначено, що постійно діючою комісією селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою в лютому місяці було винесено рішення про перенесення даного питання на наступну чергову сесію селищної ради при умові донесення відповідних правовстановлюючих документів на споруду. На даний час офіційного власника із підтверджуючими документами на приміщення церкви в с. Будераж не виявлено. На чергову сесію Мізоцької селищної ради в квітні місяці 2021 року буде винесене питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж, про прийняте рішення Вам та заявникам буде повідомлено додатково.

12.05.2021 адвокат Тихончук Л.Х. звернулася до відповідача з адвокатським запитом за № 12/05, в якому, покликаючись на подання позивачем 14.12.2020 клопотання про затвердження проекту із землеустрою та передачу земельної ділянки в постійне користування, просила надати наступну інформацію з підтверджуючими документами, зокрема:

1) витяг з рішення сесії Мізоцької селищної ради від 23.04.2021 з протоклом голосування стосовно розгляду питання за заявою Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж Здолбунівського району Рівненської області, а також відеозапис чи посилання на відеозапис засідання сесії Мізоцької селищної ради від 23.04.2021;

2) копії всіх рішень комісій Мізоцької селищної ради (постійно діючих та разово створених) про розгляд заяви Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж Здолбунівського району Рівненської області від 14.12.2020 з наданням відповідних копій рішень, протоколів, засідань належним чином засвідчених.

Листом від 22.03.2021 за № 02-21/320 відповідач повідомив адвокату Тихончук Л.Х., що 18.12.2020 та 07.04.2021 на засіданнях постійно діючої комісії з питань земельних, природоохоронних ресурсів та вирішення земельних спорів, охорони навколишнього середовища розглядалося дане питання та приймалися відповідні рішення (виписки додаються). 17.03.2021 на позачерговій сесії Мізоцької селищної ради розглядалося питання про початок процедури прийняття в комунальну власність приміщення Свято-Покровської церкви с. Будераж депутати проголосували більшістю голосів проти. 23.04.2021 на черговій сесії Мізоцької селищної ради було винесене питання за заявою релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної Церкви (Православної Церкви України) села Будераж про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що було прийняте відповідне рішення (рішення додається). В частині надання відеозапису засідань комісії або селищної ради відповідач повідомив, що відеозйомка проводиться приватною особою з власної ініціативи.

Так, із змісту рішення Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (восьме скликання) від 23.04.2021 № 249 слідує, що керуючись статтями 12, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України та враховуючи, що згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій», для надання земельної ділянки в оренду або постійне користування для обслуговування будівель та споруд релігійної громади необхідні правовстановлюючі документи на приміщення, що знаходиться на даній земельній ділянці /що громадою не надано/, взявши до уваги протокол комісії з питань земельних природоохоронних ресурсів та вирішення земельних спорів, охорони навколишнього середовища, селищна рада вирішила:

1. Відмовити в реєстрації земельної ділянки кадастровий № :01:002:0362, площею 0,2 га, релігійній громаді Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії УПЦ (ПЦУ) в с. Будераж для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій.

2. Зареєструвати земельну ділянку кадастровий № :01:002:0362, площею 0,2 га, у комунальну власність Мізоцької селищної ради для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код 03.04).

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України (далі - ЗК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

В свою чергу, частиною першою статті 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

При цьому, пунктом «в» частини другої статті 92 ЗК України регламентовано, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож в даному випадку суду слід з`ясувати, зокрема, чи дії (бездіяльність) Мізоцької селищної ради в спірних правовідносинах вчинені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були вони вчиненні на законних підставах, пропорційно та розумно.

Засади організації та діяльності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Згідно з частиною першою статті 46 Закону № 280/97-ВР, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин (пункт 34).

Частинами першою та другою статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України (чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у користування фізичним та юридичним особам, а саме:

1) подання особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у користування;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2020 по справі № 316/979/18.

Викладене свідчить на користь того, що стаття 118 ЗК України покладає на відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, обов`язок в двотижневий строк прийняти певне рішення за наслідками розгляду поданого громадянином погодженого проекту землеустрою: рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у користування чи залишення клопотання без розгляду.

У ході розгляду справи судом встановлено, що 14.12.2020 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження проекту із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :01:002:03:62, а також передачу вказаної земельної ділянки позивачу в постійне користування.

Дане клопотання було предметом розгляду Комісії Мізоцької селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою. Згідно з витягом з Протоколу № 2 від 18.12.2020, вказана Комісія за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача вирішила пропонувати відмовити останньому в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,20 га (кадастровим номером :01:002:03:62) для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій та, відповідно, відмовити у передачі земельної ділянки у постійне користування, з тих підстав, що у технічній документації відсутні правовстановлюючі документи на будівлю (право власності на будівлю або охоронний договір зобов`язання).

Разом з тим, відповідач, як орган місцевого самоврядування, передбачене чинним законодавством рішення за наслідками розгляду клопотання позивача (мається на увазі рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у користування чи залишення клопотання без розгляду) не прийняв, чим допустив протиправну бездіяльність.

При цьому, наявна у справі копія рішення Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (восьме скликання) від 23.04.2021 № 249 не може вважатися таким рішенням, оскільки ним фактично відмовлено позивачу в реєстрації земельної ділянки, а не затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відтак, вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками розгляду клопотання від 14.12.2020 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача погодити поданий 14.12.2020 проект землеустрою щодо встановлення меж зареєстрованої земельної ділянки в натурі площею 0.20 га кадастровий номер :01:002:03:62 за адресою: АДРЕСА_1 , то суд зазначає таке.

В розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішення питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування віднесено законом до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, а наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко визначені підстави, порядок, строки, процедура прийняття відповідачем рішення з такого питання.

Таким чином, відповідач, як орган місцевого самоврядування, зобов`язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання регулювання земельних відносин, а саме: розглянути питання землеустрою на сесії селищної ради та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Спосіб захисту порушеного права має бути реальним та ефективним. В той же час, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку; …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання .

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

В спірній ситуації за наслідками розгляду клопотання позивача та доданих до нього документів відповідач передбачене законом рішення взагалі не прийняв. Водночас, прийняття конкретного рішення органу місцевого самоврядування з питань землеустрою можливе виключно за наслідком розгляду відповідного питання на сесії такого органу місцевого самоврядування. Суд зазначає, що за відсутності підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування обов`язок органу місцевого самоврядування затвердити такий проект землеустрою за результатами його розгляду виникає в силу прямих приписів закону, а тому до моменту розгляду на сесії селищної ради відповідного питання суд вважає відсутніми підстави для спонукання суб`єкта владних повноважень прийняти таке рішення.

При цьому, як зазначено вище по тексту рішення, в силу приписів частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкт владних повноважень прийняти певне (конкретне) рішення якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача затвердити поданий ним проект землеустрою.

В свою чергу, частиною сімнадцятою статті 186 ЗК України передбачено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Тому, для зобов`язання відповідача затвердити поданий позивачем проект землеустрою суд має дослідити чи відповідає він вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 50 Закон України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі Закон № 858-IV), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Суд вже зазначав, що клопотання позивача від 14.12.2020 було предметом розгляду Комісії Мізоцької селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, яка, відповідно до Протоколу № 2 від 18.12.2020, вирішила пропонувати відмовити останньому в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,20 га (кадастровим номером :01:002:03:62) для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій, з тих підстав, що у технічній документації відсутні правовстановлюючі документи на будівлю (право власності на будівлю або охоронний договір зобов`язання).

Таке застереження Комісії є обґрунтованим з огляду положення абзацу десятого частини третьої статті 50 Закону № 858-IV.

Разом з тим, жодною із сторін спірний проект землеустрою не був долучений до матеріалів справи, у зв`язку з чим суд немає можливості дослідити питання його відповідності вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, та, як наслідок, перевірити, що позивачем були виконанні усі вимоги, визначені законом, для прийняття відповідачем позитивного рішення щодо затвердження проекту землеустрою.

За наведених обставин, суд, зобов`язавши відповідача затвердити спірний проект землеустрою, без достатньої обґрунтованості втрутиться у право дискреції останнього та перебере на себе повноваження органу місцевого самоврядування, що суперечить умовам здійснення адміністративного судочинства, встановленим КАС України.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою

Водночас, суд вважає, що для належного та ефективного захисту порушеного права слід на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про зобов`язання відповідача розглянути на сесії Мізоцької селищної ради клопотання позивача від 14.12.2020 про затвердження проекту із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :01:002:03:62, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача стосовно прийняття рішення восьмого скликання від 23.04.2021 № 249 та скасування такого рішення, то суд зазначає наступне.

Як слідує із змісту рішення Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (восьме скликання) від 23.04.2021 № 249, селищна рада вирішила:

1. Відмовити в реєстрації земельної ділянки кадастровий № :01:002:0362, площею 0,2 га, релігійній громаді Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії УПЦ (ПЦУ) в с. Будераж для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій.

2. Зареєструвати земельну ділянку кадастровий № :01:002:0362, площею 0,2 га, у комунальну власність Мізоцької селищної ради для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (код 03.04).

Тобто, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийняте стосовно реєстрації земельної ділянки.

В свою чергу, реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. При цьому, частиною першою статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Натомість, повноваження відповідача, як органу місцевого самоврядування, визначенні статтею 26 Закону №280/97-ВР, згідно з пунктом 34 частини першої якої до компетенції селищної ради належить вирішення (виключно на пленарних засіданнях) відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проведення (надання згоди, відмова в проведені) реєстрації земельної ділянки не належить до компетенції, у зв`язку з чим оскаржуване рішення від 23.04.2021 № 249 є протиправним, так само як ї дії відповідача щодо його прийняття.

За наведених обставин, вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення від 23.04.2021 № 249, визнання протиправним та скасування такого рішення є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

За правилами частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню половина суми судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 30.06.2021 № 7, в розмірі 1135грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Мізоцької селищної ради, яка полягає у неприйнятті рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України за наслідками розгляду клопотання Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж, Здолбунівського району Рівненської області від 14.12.2020.

Визнати протиправними дії Мізоцької селищної ради щодо прийняття рішення від 23.04.2021 № 249 «Про розгляд заяви релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії УПЦ (ПЦУ) в с. Будераж про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Визнати протиправним та скасувати рішення Мізоцької селищної ради від 23.04.2021 № 249 «Про розгляд заяви релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії УПЦ (ПЦУ) в с. Будераж про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в повному обсязі.

Зобов`язати Мізоцьку селищну раду повторно розглянути на сесії Мізоцької селищної ради клопотання Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж, Здолбунівського району Рівненської області від 14.12.2020 про затвердження проекту із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель громадських і релігійних організацій, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру із кадастровим номером :01:002:03:62, передачу вказаної земельної ділянки у постійне користування, та прийняти рішення з питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Релігійної громади Свято-Покровської парафії Рівненської єпархії Української православної церкви (Православної церкви України) села Будераж, Здолбунівського району Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань Мізоцької селищної ради судовий збір в сумі 1135грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Релігійна Громада Свято-Покровської парафії Рівненської Єпархії Української православної Церкви (ПЦУ) селе Будераж Здолбунівського району Рівненської облаті (вул. Центральна, 55,с. Будераж,Здолбунівський район, Рівненська область,35752, ЄДРПОУ/РНОКПП 22563560)

Відповідач - Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області (вул.Т.Якимчука,12,с.Мізоч,Здолбунівський район, Рівненська область,35740, ЄДРПОУ/РНОКПП 04386545)

Повний текст рішення складений 24 травня 2022 року

Суддя У.М. Нор