Справа № 240/17419/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 травня 2022 року

м. Київ

справа № 240/17419/21

адміністративне провадження № К/990/11357/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі №240/17419/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 пред`явив позов до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовоелужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при обчисленні в період з 29.01.2020 по 30.09.2020 року включно розмірів мого посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;

- зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова провести перерахунок мого грошового забезпечення та доплатити мені: за період з 29.01.2020 року по 30.09.2020 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 6220,00 грн. на місяць та окладу за військовим званням 1680,00 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; за період з року по 30.09.2020 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, обчисленого із розмірів мого посадового окладу в період з 29.01.2020 року по 30.09.2020 року 6220,00 грн. на місяць, з 01.01.2021 року по 30.09.2020 року 6220,00 грн. на місяць, та розміру окладу за військове звання з 29.01.2020 року по 30.09.2020 року 1680,00 грн. на місяць, з 01.01.2021 року по 30.09.2020 року 1680,00 грн. на місяць, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; належну з урахуванням проведених раніше виплат грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення, обчисленого із розміру посадового окладу 6220,00 грн. та розміру окладу за військове звання 1680,00 грн., визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти; належну з урахуванням проведених раніше виплат одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 статті 15 закону № 2011-XII у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день мого звільнення, обчисленого із розміру посадового окладу 6220,00 грн. та розміру окладу за військове звання 1680,00 грн., визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14.11.2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022 року скасовано рішення суду першої інстанції і прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 30.09.2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020;

- зобов`язано Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 29.01.2020 по 30.09.2020 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її за допомогою засобів поштового зв`язку 04 травня 2022 року.

Скаржник просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по даній справі залишити без змін, дію постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022 року на час розгляду справи в касаційному порядку зупинити.

11 травня 2022 року цю скаргу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мартинюк Н.М. (суддя-доповідач), суддів Мельник-Томенко Ж.М., Жука А.В., про що складено протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Згідно з частиною першою статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що її належить повернути з огляду на таке.

Частиною першою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Водночас частинами третьою і четвертою статті 55 КАС України обумовлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Суд зауважує, що самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Тож для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Враховуючи наведене, допуск особи до участі у справі і визнання належно вчиненими будь-якого іншого з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умов, визначених законодавством.

У цьому контексті Суд зауважує, що касаційна скарга підписана О. Левченко як начальником військового інституту.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, до касаційної скарги не додано будь-яких доказів, які б підтверджували повноваження О. Левченко як керівника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова.

На цій основі суд констатує, що касаційна скарга підписана особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено порядку, встановленому законом.

За правилами 1 першого частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо вона подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

За таких обставин, суддя не вбачає підстав для прийняття до розгляду вказаної касаційної скарги, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.

Враховуючи вимоги пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України, касаційну скаргу належить повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду