Справа № 560/3350/22
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3350/22
РІШЕННЯ
іменем України

26 травня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук А.М.

за участі:секретаря судового засідання Корзун Н.О. представника позивача Коханського В.В. третьої особи ОСОБА_1
розглянувши адміністративну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
Виконувач обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся в суд з позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. від 02.02.2022 у ВП №68210282 про накладення на Хмельницьку обласну прокуратуру штрафу в розмірі 5100 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Хмельницькою обласною прокуратурою належним чином та в повному обсязі було виконано рішення суду, внаслідок чого накладення штрафу не можна вважати правомірним.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.02.2022 відкрито провадження в цій справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомлено.

Третя особа в судовому засіданні щодо позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі №560/2666/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Офісу Генерального прокурора, Хмельницької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення Першої кадрової комісії №188 від 10.04.2020 №188 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Хмельницької області №319к від 28.04.2020, про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Поновлено ОСОБА_1 , на публічній службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури, тобто на рівнозначній на теперішній час посаді в Хмельницькій обласній прокуратурі, яку обіймала до звільнення. Стягнуто з Хмельницької обласної прокуратури (провул. Військоматський, 3, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 02911102) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 405450 (чотириста п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 85 коп.

На підставі вказаного рішення Хмельницький окружний адміністративний суд 12.01.2022 видав виконавчий лист №560/2666/20.

12.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем 18.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

27.01.2022 Хмельницька обласна прокуратура листом №07-78 вих-22 повідомила державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №560/2666/20 про поновлення на публічній службі ОСОБА_1 . Хмельницькою обласною прокуратурою виконана. На виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлена на публічній службі наказом виконувача обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури від 26.01.2022 №57к. А тому, виконавче провадження ВП №68210282 від 18.01.2022 підлягає закінченню відповідно до пункту 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Станом на 02.02.2022 рішення суду про поновлення ОСОБА_1 , на публічній службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури, тобто на рівнозначній посаді в Хмельницькій обласній прокуратурі, яку обіймала ОСОБА_1 до звільнення, залишається невиконаним з вини Хмельницької обласної прокуратури, оскільки згідно наказу №57к від 26.01.2022 поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області, а не в Хмельницькій обласній прокуратурі згідно рішення суду.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем 02.02.2022 винесено постанову про накладення штрафу на боржника Хмельницьку обласну прокуратуру у розмірі 5100 грн.

Позивач, вважаючи постанову від 02.02.2022 у ВП №68210282 протиправною, звернувся з позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України

Згідно пункту 1 частин першої, п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до положень частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність ( ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії передбачена приписами ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За умовами ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, вказаною нормою встановлено визначальну ознаку для накладення на боржника штрафу, а саме не виконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, оскаржувана постанова про накладення штрафу від 02.02.2022 року у ВП №68210282 винесена саме з огляду на висновки державного виконавця про невиконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №560/2666/20, з чим позивач не погоджується.

Відтак, у межах заявленого спору слід встановити факт виконання чи невиконання виконавчого листа №560/2666/20, виданого 12.01.2022 року Хмельницьким окружним адміністративним судом.

Судом встановлено, та як вже було зазначено вище, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення Першої кадрової комісії №188 від 10.04.2020 №188 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Хмельницької області №319к від 28.04.2020, про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Поновлено ОСОБА_1 , на публічній службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури, тобто на рівнозначній на теперішній час посаді в Хмельницькій обласній прокуратурі, яку обіймала до звільнення. Стягнуто з Хмельницької обласної прокуратури (провул. Військоматський, 3, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 02911102) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 405450 (чотириста п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 85 коп.

Наказом Хмельницької обласної прокуратури від 26.01.2022 року №57к керуючись ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області з 01 травня 2020 року.

З вище наведеного слідує, що ОСОБА_1 наказом Хмельницької обласної прокуратури від 26.01.2022 року №57к поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області з 01 травня 2020 року не в Хмельницькій обласній прокуратурі, а в прокуратурі Хмельницької області.

Отже, суд вважає, що Хмельницькою обласною прокуратурою постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №560/2666/20 щодо поновлення з 01 травня 2020 року ОСОБА_1 , на публічній службі в органах прокуратури на посаді прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури, тобто на рівнозначній на теперішній час посаді в Хмельницькій обласній прокуратурі, яку обіймала до звільнення не виконана.

Відтак, постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. від 02.02.2022 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. у ВП №68210282 на Хмельницьку обласну прокуратуру є правомірною та відповідає приписам ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що іншої процедури переведення прокурорів чи призначення в обласну прокуратуру, окрім проходження прокурорами атестації або ж добору особами, які не займають посаду прокурора на день набрання чинності Законом, чинним законодавством не передбачено, суд оцінює критично, оскільки вказані доводи є незгодою з судовим рішенням та підлягають реалізації шляхом подання апеляційної та касаційної скарг.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на положення статті 129-1 Конституції України, якими визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України та частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, Конституційний Суд у рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Суд наголошує, що судове рішення підлягає виконанню у спосіб та у порядку визначеними таким рішенням. Якщо судове рішення є незрозумілим сторонам у справі або державному виконавцю останні наділені правом на звернення до суду з відповідною заявою в порядку визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зміна чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення можлива виключно в порядку визначеному статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

З системного аналізу викладеного вбачається, що постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №560/2666/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконана інакше, ніж визначено у такому рішенні.

При цьому, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається того, що Хмельницька обласна прокуратура (боржник у виконавчому провадженні) зверталася у межах адміністративної справи №560/2666/20 із заявою про роз`яснення судового рішення та/або заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення і за результатом розгляду відповідної заяви встановлено протилежне.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в діях державного виконавця ознак протиправності та, як наслідок, відсутності підстав для скасування спірної постанови.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст. 77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише не спростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через не спростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволенню не підлягають.

Судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності з статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову виконувача обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 02.02.2022 у ВП №68210282 про накладення на Хмельницьку обласну прокуратуру штрафу - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:Виконувач обов`язків керівника Хмельницької обласної прокуратури (провул. Військоматський, буд. 3,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 02911102)
Відповідач:Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13,Київ 1,01001 , код ЄДРПОУ - 00015622)
Третя особа:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )

Головуючий суддя А.М. Ковальчук