Справа № 160/27247/21
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1979 по 31.12.1983 та з 15.04.1993 по 30.03.1996;
-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати в розмірі 992,40 грн. на судовий збір та 6 700, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні рішення пенсійного органу порушують право позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачам про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого у задоволенні позовних вимог останній просив відмовити з огляду на їх необґрунтованість.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Суддя Калугіна Н.Є. з 16 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року перебувала на лікарняному та у щорічній відпустці.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач 25.09.2021 звернулась до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно витягу з ППВП позивачу призначено пенсію 20.09.2021 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Користуючись правом, що передбачене ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачем надано до пенсійного органу довідку про заробітну плату від 01.10.2021 №71.
Рішенням №63 від 07.10.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у зв`язку з непідтвердженням первинними документами періоду роботи з 01.01.1979 по 31.12.1983 згідно довідки Дніпропетровської фірми «Мрія» від 01.10.2021 №71 у перерахунку пенсії відмовлено.

При цьому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №63 від 11.10.2021 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного страхового стажу, що визначений ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме не менше 28 років, тоді як у позивача страховий стаж складає 27 років 5 місяців та 11 днів. Період роботи ОСОБА_1 з 15.04.1993 по 30.03.1996 не зараховано у зв`язку з тим, що запис завірено печаткою УССР. Запропоновано надати підтверджуючу довідку.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Отже, призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом №1058-IV.

Відповідно до вимог статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною першою статті 44 Закону №1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частин другої, четвертої та п`ятої статті Закону № 1058, пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35,частиною другою статті 38,частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058 передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.3 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ.

Відповідно абзацу 1 частини першої статті 40 Закону №1058 - для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Приписами пункту 17 Порядку №22-1передбачено, що така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач 01.09.1976 прийнята до Дніпропетровського виробництва швейного об`єднання ім. М.М. Володарського на посаду учениці.

З 01.09.1978 позивач переведена на фабрику в цех №5 швеєю мотористкою 3 розряду.

З 06.01.1988 позивача переведено у ватний цех швеєю 3 розряду.

З 15.03.1989 позивача звільнено з роботи за переведенням до ДПШО «Дніпро».

Позивачем надано до матеріалів справи та до пенсійного фонду довідку Дніпропетровської фірми «Мрія» від 01.10.2021 №71 про заробітну плату за період з 01.01.1979 по 31.12.1983.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що 01.04.1976 Дніпропетровська швейна фабрика імені Володарського перейменована на Дніпропетровське виробниче швейне об`єднання ім. Володарського. (підстава: наказ № 14 від 23.02.1976 р., МЛП УРСР).

З 05.02.1992 ДПШО імені Володарського перейменовано в орендне підприємство «Дніпропетровська фірма« Мрія ». (підстава: наказ № 35 від 05.02.1992 р., Легтекс.)

З 03.05.1994 орендне підприємство «Дніпропетровська фірма «Мрія» переведено до складу підприємства ТОВ «Мрія. - Мода ЛТД » на час дії договору № 711 від 27.04.1994.

З 01.03.1998 колектив ТОВ «Мрія - Мода ЛТД» переведений до складу підприємства КП Дніпропетровська фірма «Мрія» в зв`язку з закінченням дії договору №711 від 27.04.1994 і підприємство ТОВ «Мрія - Мода ЛТД» ліквідовано на підставі рішення суду № В2-259 від 13.01.1999 у зв`язку з банкрутством.

З 30.08.1996 року «Колективне підприємство Дніпропетровська фірма «Мрія» є правонаступником прав і обов`язків орендного підприємства «Дніпропетровська фірма «Мрія».

Таким чином, позивачем підтверджені відомості довідки №71 первинними документами.

Водночас, ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі.

Разом з тим, згідно з абзацом 1 та 2 частини третьої пункту 2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 цього ж Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Тобто, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей.

Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних у первинних документах по нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Натомість, підстав вважати надану довідку та наведені в довідці відомості недостовірними, відповідачем не наведено.

Враховуючи зазначене, перерахунок пенсії за умови надання позивачем підтверджуючих документів не ставиться в залежність від наявності можливості у пенсійного органу здійснити перевірку відомостей цих документів на підприємстві, а тим більше це не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення за умови не визнання вказаної довідки недійною.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, рішення №63 від 07.10.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, а також процесуальної можливості вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі архівної довідки Дніпропетровської фірми «Мрія» від 01.10.2021 №71 про заробітну плату за період з 01.01.1979 по 31.12.1983.

На переконання суду, зобов`язання відповідача вчинити такі дії є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо дати здійснення перерахунку, суд зазначає наступне.

Перерахунок призначеної пенсії, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Отже, враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії - 07.10.2021, то право на перерахунок у позивача виникає з 01.10.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем у свою чергу не доведено правомірності прийнятого рішення.

Відносно іншої частини позовних вимог, суд зазначає наступне.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у термін 5 днів з дня отримання даної ухвали суду:

- засвідчений належним чином протокол призначення пенсії позивачу, який містить дату призначення та норму закону, на підставі якої таку пенсію призначено;

- пояснення стосовно наявності страхового стажу позивача станом на дату призначення пенсії;

- пояснення щодо зарахування/незарахування періодів роботи позивача з 15.04.1993 по 30.03.1996, з 01.01.1979 по 31.12.1983, станом на дату виконання даної ухвали суду.

На виконання ухвали суду, пенсійним органом надані письмові пояснення, згідно змісту яких страховий стаж ОСОБА_1 на момент призначення пенсії складає 30 років 4 місяці 27 днів. Періоди роботи з 01.01.1979 по 31.12.1983 та з 15.04.1993 по 30.03.1996 враховані при розрахунку пенсії.

Згідно доданого до письмових пояснень засвідченого належним чином витягу з ППВП позивачу враховані спірні періоди до розрахунку пенсії.

Також, з матеріалів справи встановлено, що 13.10.2021 позивачу видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , відтак позивач перебуває на пенсійному обліку в органі ПФУ.

Тобто, відповідачем фактично вчинено дії та прийнято рішення про зобов`язання вчинення яких позивач просив у позові, та, у зв`язку з їх невиконанням відповідачем, такий позов було подано до суду.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд також вважає за доцільне звернути увагу, що правова позиція щодо закриття провадження у справі в порядку п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України викладена в ухвалі Верховного Суду від 18.03.2019 у зразковій справі №200/865/19-а, у якій, зокрема, зазначено, що надані сторонами докази свідчать про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, а повне відновлення законних прав та інтересів позивача після такого виправлення можливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, провадження у справі слід закрити в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови рішенням №63 від 11.10.2021 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та відмови у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 15.04.1993 по 30.03.1996 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1979 по 31.12.1983 та з 15.04.1993 по 30.03.1996.

Відносно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат належить:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивач надав, а суд дослідив наступні документи: договір про надання правової допомоги/юридичних послуг від 17.12.2021 №17122101; акт приймання-передачі послуг від 23.12.2021; рахунок-фактура на оплату наданих послуг від 17.12.2021; чек про оплату послуг від 23.12.2021.

Дослідивши зміст договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 17.12.2021 №17122101, судом встановлено, що він укладений між ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" в особі директора Чорної-Паршикової Ганни Віталіївни, яка діє на підставі Статуту та ОСОБА_1 (позивачем у даній справі). Предметом договору є надання юридичних послуг/правової допомоги, поіменно в переліку послуг, зазначених в п. 1.2 цього договору. Пунктом 1.2 договору сторонами врегульовано, що юридичними послугами, що надаються є тільки "позовна заява до суду".

Однак, юридичні послуги за цим договором позивачу були надані особою, яка не має статусу адвоката, адже в матеріалах відсутні докази наявності у директора ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" Чорної - Паршикової Ганни Віталіївни статусу адвоката, як-то: свідоцтво адвоката на зайняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката.

Доказів надання позивачу юридичних послуг/правової допомоги в межах цієї справи іншими особами, які знаходяться у трудових відносинах з ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" та мають статус адвоката, в матеріалах справи також відсутні.

Крім того, ТОВ "Дніпровський центр правового захисту" не має статусу адвокатського об`єднання або адвокатського бюро, тобто не є особою, яка у відповідності до норм Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI, має право здійснювати представництво або надавати інші види професійної правничої допомоги.

Зазначене унеможливлює суд розподілити витрати на правничу допомогу в розмірі 6700,00 грн., оскільки для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи повинен подати докази отримання професійної правничої допомоги саме адвокатом, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6700,00грн.

Відносно сплаченого позивачем судового збору.

Позивачем сплачено у рамках даного позову суму судового збору всього 1984,80 грн (992,40+992,40).

При цьому, за заявлені позивачем позовні вимоги слід сплатити 1816,0 грн (908,0+908,0).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, позивач має право на повернення суми надмірно сплаченого судового збору у розмірі 168,80 грн (1984,80-1816,0=168,80).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на висновки суду щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №63 від 07.10.2021 сума судового збору у розмірі 908,0 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням відсутності волевиявлення позивача у вигляді клопотання про повернення судового збору у розмірі 908,0 грн, у суду наразі відсутні підстави для його повернення.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №63 від 07.10.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на підставі архівної довідки Дніпропетровської фірми «Мрія» від 01.10.2021 №71 про заробітну плату за період з 01.01.1979 по 31.12.1983 з 01.10.2021.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії закрити в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови рішенням №63 від 11.10.2021 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та відмови у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 15.04.1993 по 30.03.1996 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1979 по 31.12.1983 та з 15.04.1993 по 30.03.1996.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,0 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 25 травня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна