Справа № 280/3140/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 280/3140/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року в адміністративній справі № 280/3140/21 (головуючий суддя Садовий І.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької районної ради Запорізької області, Михайлівської сільської ради, Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради

третя особа Міністерство оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Запорізької районної ради Запорізької області, Михайлівської сільської ради, Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, третя особа - Міністерство оборони України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправною бездіяльність органів місцевого самоврядування відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 по виконанню ч. 2 ст. 47 Конституції України та вимог законодавства України відносно права позивача на своєчасне забезпечення безоплатним житловим приміщенням;

стягнути у солідарному порядку з відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 на користь позивача 540 000,00 грн. у якості майнової шкоди, завданої протиправною бездіяльністю відносно права на своєчасне отримання безоплатного житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, у період з 1973 року по 1993 рік позивач проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах СРСР на території Латвійської республіки. Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.1993 позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я, внаслідок травми та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (Афганістан). Рішенням Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району від 13.07.1993 № 3.11 (Протокол від 13.07.1993 № 3) позивача було поставлено на квартирний облік позачергового житла під номером №01 як звільненого в запас офіцера, воїна-афганця. На переконання позивача, у відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 від самого початку були наявні законодавчі підстави та об`єктивна можливість забезпечити його безоплатним житловим приміщенням, проте визначене ч. 2 ст. 47 Конституції України право на житло протиправно було проігнороване вказаними вище суб`єктами владних повноважень. У порядку реагування на численні звернення позивача правоохоронні органи проводили перевірки та встановлювали факти порушення Люцернянською сільською радою і Виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради вимог Житлового кодексу Української РСР та Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон України від 21.05.1997 № 280/97-ВР) в частині ведення квартирного обліку громадян на отримання житла, зберігання документації та облікових справ громадян. Також, було встановлено факт відсутності будь-якої документації по квартирному обліку і облікових справ. Починаючи з 2005 року, позивач неодноразово і безрезультатно звертався майже у всі інстанції судових та інших органів державної влади і органів місцевого самоврядування щодо вирішення питання про безоплатне отримання житла або виплату грошової компенсації, яке гарантовано Конституцією та законодавством України, або надання допомоги на погашення іпотечного кредиту. Позивач зазначає, що з 1993 року пройшло більше двадцяти років, але до цього часу не реалізовано його конституційне право. Всі посадові особи органів державної влади та місцевого самоврядування засвідчують право позивача на отримання житла і на пільгове отримання кредиту, проте жодних практичних дій по вирішенню спірної ситуації не вчиняють, чим допустили протиправну бездіяльність по виконанню ч. 2 ст. 47 Конституції України та вимог законодавства України відносно права позивача на своєчасне забезпечення безоплатним житловим приміщенням.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач 1, відповідач 2, відповідач 3 не наділені предметною компетенцією на вирішення питання щодо забезпечення позивача безоплатним житловим приміщенням або виплати відповідної грошової компенсації.

Додатково суд зауважив, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте чинним законодавством не встановлено переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими позачерговиками, а забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю та у порядку, передбаченому законодавством. Судовий орган не може підміняти собою суб`єктів владних повноважень, які здійснюють відповідний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та надають житлові приміщення та виходити за межі позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач наполягає на тому, що судом першої інстанції не досліджено належним чином тих обставин, що положеннями Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР у Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 з подальшими змінами, внесеними Кабінетом Міністрів України, встановлено, що як офіцеру, звільненому з військової служби за станом здоров`я із Збройних Сил СРСР, із вислугою 31 рік військової служби, зареєстрованому на квартирному обліку позачергового отримання житлового приміщення 08 липня 1993 року під номером №1, виконавчий комітет Люцернянської сільської ради зобов`язаний був надати жиле приміщення не пізніше, ніж у тримісячний строк, а саме не пізніше 08 жовтня 1993 року, але ця норма останнім до цього часу залишається не виконана.

Крім того, позивач вказує і про те, що будучи інвалідом війни другої групи і в установленому законом порядку прирівняному до осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, він, згідно нормам Конституції та Законів України має переважне право на одержання жилого приміщення перед усіма іншими категоріями позачерговиків, забезпечення безоплатною жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік в населеному пункті, обраному для проживання, зареєстрованому в черзі №1 квартирного обліку позачергового отримання житла, тому, на думку останнього, він не може порушувати конституційне право на житло інших громадян, що перебувають на квартирному обліку і потребують поліпшення житлових умов.

Запорізька районна рада Запорізької області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на його правомірність та обґрунтованість.

Запорізька районна рада Запорізької області зазначила, що районні ради не наділені повноваженнями щодо: здійснення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності; не здійснюють видачу ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Таким чином, посилання позивача на протиправну бездіяльність Вільнянської районної ради у зв`язку з ненаданням житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 є безпідставним, оскільки Вільнянська районна рада не була уповноваженим органом, який здійснював відповідний облік, розподіл та надання житла.

Михайлівська сільська рада та Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради також подали відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши при цьому, що Люцернянська сільська рада Вільнянського району Запорізької області та її виконавчий комітет є органами місцевого самоврядування, а не центральними органами виконавчої влади, тому не уповноважені державою надавати компенсацію військовослужбовцям за належне їм для отримання житло.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив зокрема про те, що Люцернянська сільська рада Вільнянського району Запорізької області та її виконавчий комітет не виконували свої повноваження у відповідності Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання яких належить: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла; забезпечення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових умов інвалідів, ветеранів війни, військовослужбовців, звільнених в запас або відсткавку, а також встановлену норму, якою передбачено при щорічному складанні бюджету, може звернутися до виконавчих органів районної або обласної ради про виділення коштів для виконання зобов`язань за державною програмою по забезпеченню житловим приміщенням осіб, які потребують соціального захисту (учасників бойових дій, інвалідів війни), які державою компенсуються органу місцевого самоврядування в повному обсязі.

Крім того, позивач подав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі з огляду на стан його здоров`я.

Запорізька районна рада Запорізької області також подала заяву до суду апеляційної інстанції, в якій просила суд розглянути справу №280/3140/21 без участі її представника в порядку письмового провадження.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 1 зареєстровано як юридичну особу орган місцевого самоврядування 21.05.1997. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу орган місцевого самоврядування 21.05.1997.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 3 зареєстровано як юридичну особу орган місцевого самоврядування 21.05.1997. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань третю особу зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 17.12.1992.

У період з 1973 року по 1993 рік позивач проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах СРСР на території Латвійської республіки. Наказом командира Військової частини від 27.04.1993 позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я, внаслідок травми та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (Афганістан), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.1993 № 156 (т.2, а.с.14). Вислуга років позивача у Збройних Силах СРСР становить 31 рік.

На момент проживання на території Латвійської республіки позивач був забезпечений житлом. Так, відповідно до Довідки командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.05.1993 № 156 позивач займав жилу площу за адресою: АДРЕСА_2 . З березня 1986 року по липень 1987 рік він проходив службу в Афганістані та має право на пільги (т.2, а.с.14). Згідно з Довідкою від 11.05.1993 № 265, виданою Начальником Єлгавського гарнізону, позивачу як військовослужбовцю, звільненому в запас, паспорт та прописка на території Латвійської Республіки не видаються (т.2, а.с.15).

У зв`язку з припиненням існування СРСР позивач повернувся до України. На підставі Угоди між державами-учасницями Співдружності незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, підписаної 14.02.1992, та відповідно до чинного на той час законодавства України позивач з 08.07.1993 був поставлений на квартирний облік позачергового (як воїна-афганця) отримання житла військовослужбовця, звільненого в запас. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією Протоколу від 13.07.1993 № 3, складеного Виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області (т.2, а.с.13).

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , Довідки до Акту огляду МСЕК серії 10ААБ № 480822, Виписки із Акту огляду МСЕК серії АД № 175717 від 26.01.2012, позивач є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (т.1, а.с.17-18).

Оскільки протягом тривалого часу право позивача на забезпечення безоплатним житловим приміщенням не забезпечувалось, він неодноразово звертався з даним питанням до органів державної влади та органів місцевого самоврядування різного рівня.

Зокрема, 18.05.2005 Запорізький обласний військовий комісаріат направив позивачу лист № 118-55318, в якому зазначалось, що військовим комісаріатом щорічно здійснюється запит до виконавчих органів місцевого самоврядування про надання списків офіцерів запасу, які стоять на квартирному обліку у виконавчих органах, тим самим здійснюючи контроль з боку військового комісаріату. У м. Вільнянську Запорізької області Міністерством оборони України будівництво житла для військовослужбовців не ведеться. Відносно отримання інформації про будівництво житла на Південному мікрорайоні м. Запоріжжя, яке будується для воїнів-афганців, Запорізький обласний військовий комісаріат зазначив, що позивачу слід звернутися до Міського управління по будівництву та розквартируванню у м. Запоріжжі (т.1, а.с.22).

Листом від 05.08.2008 № с/15-924 Запорізький обласний військовий комісаріат зазначив, що вся відповідальність за квартирний облік, отримання житлового приміщення, порушення права позивача на своєчасне та безоплатне отримання житлового приміщення, гарантованого ч. 2 ст. 47 Конституції України та законодавством України, несе Виконавчий комітет Люцернянської сільської ради (т.1, а.с.23-24).

У свою чергу, Запорізька обласна державна адміністрація листом від 15.10.2009 № 20-С-2960-2 поінформувала позивача, що остання не має повноважень щодо поновлення позивача у квартирній черзі та надання йому фінансової допомоги для погашення іпотечного кредиту (т.1, а.с.19). У листі від 11.06.2014 № 20-С-1339-г Запорізька обласна державна адміністрація розтлумачила, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб можуть бути оскаржені в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду (т.1, а.с.20).

Крім того, за дорученням Міністерства юстиції України Запорізька обласна державна адміністрація у 2016 році розглядала питання щодо виділення позивачу житла або виплати грошової компенсації та у підсумку повідомила останнього, що в області протягом 2014-2015 років за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам здійснювалось забезпечення житлом сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь у зазначеній операції. Позивач, як зазначив вказаний вище орган державної влади, не належить до вищевказаної категорії. Отже, позивачу для отримання житла було рекомендовано звернутись за місцем проживання за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті для взяття на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов (т.1, а.с.21).

Також, за захистом своїх прав, свобод та інтересів позивач звертався до судів різних інстанцій та різної предметної юрисдикції.

Так, постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 22.11.2012 по справі № 0810/869/2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2016, позов позивача до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області було задоволено частково та, відповідно:

визнано протиправним та скасовано Рішення Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 17.05.2012 року № 6 «Про скасування Рішення виконавчого комітету Люцернянської сільської ради №3.11 по протоколу №3 від 13.07.1993 року «Про постановку на квартирний облік позачергового отримання житла військовослужбовця звільненого в запас (як воїна-афганця) ОСОБА_1 »;

визнано протиправними дії Люцернянської сільської ради та виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області відносно відмови у поновленні позивача на квартирному обліку позачергового отримання житла;

зобов`язано Люцернянську сільську раду та виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області терміново поновити позивача на квартирному обліку позачергового отримання житла (т.1, а.с.31-37).

У свою чергу, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.03.2015 по справі № 314/138/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.05.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у задоволенні позову позивача до Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про стягнення грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення було відмовлено (т.1, а.с.60-65).

Запорізький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 05.08.2014 по справі № 808/4566/14 також відмовив у задоволенні позову позивача до Кабінету Міністрів України, Запорізької обласної державної адміністрації, Люцернянської сільської ради та Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчини певні дії. Вказане судове рішення не було оскаржено жодним з учасників справи та, відповідно, набрало законної сили 11.10.2014 (т.1, а.с.27-30).

29.01.2016 Виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області видав позивачу довідку № 20-С, в якій вказано, що рішенням Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 13.07.1993 № 3.11 (протокол № 3 від 13.07.1993) позивача з 08.07.1993 було поставлено на квартирний облік позачергового отримання житла як воїна-афганця, як офіцера, звільненого в запас. Також, у довідці зазначено, що позивач перебуває на квартирному обліку у Люцернянській сільській раді Вільнянського району Запорізької області позачергового отримання житла як учасник бойових дій в Афганістані, інвалід війни та військовослужбовець офіцер, звільнений з військової служби в запас. Разом з позивачем на квартирному обліку позачергового отримання житла перебувають: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час перебування на квартирному обліку позачергового отримання житла з 08.07.1993 по теперішній час на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області позивачу житлове приміщення не надавалося, грошова компенсація за належне для отримання житло також не виплачувалась (т.1, а.с.131).

В якості підстави для видачі довідки від 29.01.2016 № 20-С значиться облікова справа квартирного обліку позивача, призначення для пред`явлення до Запорізького окружного адміністративного суду (т.1, а.с.131).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.03.2016 по справі № 808/265/16 було частково задоволено позов позивача до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, а саме:

визнано протиправними дії Міністерства оборони України відносно відмови у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

зобов`язано Міністерство оборони України на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 (т.1, а.с.66-71).

Однак, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2017, апеляційну скаргу Міністерства оборони України було задоволено, скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.03.2016 та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с.72-77).

У травні 2020 року позивач звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом, ідентичним тому, що розглядається у даній справі. Запорізький районний суд Запорізької області своєю ухвалою від 07.05.2020 по справі № 317/1209/20 направив цивільну справу за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області (т.1, а.с.83).

27.11.2020 Вільнянський районний суд Запорізької області прийняв рішення по справі № 317/1209/20, яким відмовив у задоволенні цивільного позову позивача до Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, Вільнянської районної державної адміністрації, Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності органів державної влади і органів місцевого самоврядування на забезпечення безоплатним житловим приміщенням, стягнення майнової та моральної шкоди (т.1, а.с.84-89).

Однак, постановою Запорізького апеляційного суду від 09.02.2021 по справі № 317/1209/20 апеляційну скаргу позивача було задоволено частково; скасовано рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.11.2020 по справі № 317/1209/20; закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу його право на звернення з позовом до адміністративного суду (т.1, а.с.90-92).

Питання наявності чи відсутності факту допущення відповідачами протиправної бездіяльності по виконанню ч. 2 ст. 47 Конституції України та вимог законодавства України відносно права позивача на своєчасне забезпечення безоплатним житловим приміщенням або отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, та, як наслідок наявності підстав для відшкодування майнової шкоди, є предметом судового розгляду у даній справі.

В межах спірних правовідносин позивач вважає, що існують підстави для відшкодування йому майнової шкоди відповідно до положень ст.ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також для посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім цими нормами не заперечується обов`язковість інших елементів складу цивільного правопорушення, доказування наявності яких є необхідним у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Під шкодою у розумінні вищенаведених норм права слід розуміти матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна позивача в результаті порушення належного йому майнового права та втрати матеріальних цінностей на які останній вправі був розраховувати.

Позивач матеріальну шкоду, завдану йому відповідачами, обґрунтовує бездіяльністю органів місцевого самоврядування відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 по виконанню ч. 2 ст. 47 Конституції України та вимог законодавства України відносно права позивача на своєчасне забезпечення безоплатним житловим приміщенням.

Розмір заподіяної майнової шкоди бездіяльністю відповідачів, на думку позивача, становить 540000 грн. розмір реальної ринкової вартості трьохкімнатної квартири на момент звернення позивача до суду.

Досліджуючи питання наявності неправомірної бездіяльності відповідачів, яка є однією з умов існування підстави для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, за приписами ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Статтею 12 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 ст. 12 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII.

Відповідно до ч. 9 ст. 12 аналізованого нормативно-правового акту військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Слід зазначити, що Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII) безпосередньо визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається пільга у вигляді позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року.

Згідно зі ст. 36 Житлового кодексу України (далі ЖК України) облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

За приписами ст. 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Поряд із цим, законодавець у ст. 48-1 ЖК України визначив, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

02.09.2015 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян», якою затвердив Порядок.

Відповідно до п. 2 Порядку його дія поширюється на: військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.

Згідно з п. 3 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

За приписами п. 5 Порядку черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Пунктами 9-12 Порядку регламентовано, що Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрація Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, розвідувальні органи, Національна гвардія, Управління державної охорони, ДКА, Адміністрація Держспецзв`язку щороку протягом I кварталу після визначення загальної суми видатків на надання компенсації розподіляють її між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями), в яких ведеться облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням часу взяття військовослужбовців та членів їх сімей на такий облік та/або включення їх до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Житлові комісії військових частин, військових комісаріатів та квартирно-експлуатаційних установ (організацій) (далі - житлові комісії) письмово інформують військовослужбовців та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір.

Житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.

Рішення житлової комісії затверджується відповідно командирами військових частин, військовими комісарами та начальниками житлово-експлуатаційних установ (організацій), після чого в порядку, визначеному Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрацією Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, розвідувальними органами, Національною гвардією, Управлінням державної охорони, ДКА, Адміністрацією Держспецзв`язку, списки осіб, щодо яких прийнято рішення про надання компенсації, подаються на затвердження відповідно Міністрові оборони, Міністрові внутрішніх справ, Міністрові інфраструктури, Голові Держприкордонслужби, Голові ДСНС, Голові СБУ, керівнику розвідувального органу, начальнику Управління державної охорони, командувачу Національної гвардії, Голові ДКА, Голові Держспецзв`язку.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 1973 року по 1993 рік проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах СРСР на території Латвійської республіки. 27.04.1993 командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, внаслідок травми та захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії (Афганістан) (т.2, а.с.14). Вислуга років позивача у Збройних Силах СРСР становить 31 рік.

Після припинення існування СРСР та повернення до України позивач був поставлений Виконавчим комітетом Люцернянської сільської ради народних депутатів Вільнянського району Запорізької області на квартирний облік позачергового (як воїн-афганець) отримання житла військовослужбовця, звільненого в запас, про що складено Протокол від 13.07.1993 №3 (т.2, а.с.13).

Оскільки право позивача на забезпечення безоплатним житловим приміщенням не було практично реалізовано, він неодноразово звертався до органів державної влади та органів місцевого самоврядування різного рівня, зокрема до: ІНФОРМАЦІЯ_4 , Запорізької обласної державної адміністрації, Міністерства юстиції України.

Листами від 18.05.2005 № 118-55318 (т.1, а.с.22) та від 05.08.2008 № с/15-924 (т.1, а.с.23-24) Запорізький обласний військовий комісаріат інформував позивача, що військовим комісаріатом щорічно здійснюється запит до виконавчих органів місцевого самоврядування про надання списків офіцерів запасу, які стоять на квартирному обліку у виконавчих органах, тим самим здійснюючи контроль з боку військового комісаріату. У м. Вільнянську Запорізької області Міністерством оборони України будівництво житла для військовослужбовців не ведеться. Вся відповідальність за квартирний облік, отримання житлового приміщення, порушення права позивача на своєчасне та безоплатне отримання житлового приміщення, гарантоване ч. 2 ст. 47 Конституції України та законодавством України, несе Виконавчий комітет Люцернянської сільської ради.

У свою чергу, Запорізька обласна державна адміністрація, як було вказано у листі від 15.10.2009 № 20-С-2960-2, не має повноважень щодо поновлення позивача у квартирній черзі та надання йому фінансової допомоги для погашення іпотечного кредиту (т.1, а.с.19).

Крім того, за дорученням Міністерства юстиції України Запорізька обласна державна адміністрація у 2016 році розглядала питання щодо виділення позивачу житла або виплати грошової компенсації та у підсумку повідомила останнього, що в області протягом 2014-2015 років за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам здійснювалось забезпечення житлом сімей загиблих військовослужбовців та інвалідів І-ІІ групи з числа військовослужбовців, які брали безпосередню участь у зазначеній операції. Позивач не належить до вищевказаної категорії, у зв`язку з чим Запорізькою обласною державною адміністрацією для отримання житла було рекомендовано звернутись за місцем проживання за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті для взяття на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов (т.1, а.с.21).

Також, позивач вказує про те, що за захистом своїх житлових прав він звертався до судів різних інстанцій та юрисдикцій, проте гарантоване ч. 2 ст. 47 Конституції України право позивача на своєчасне забезпечення безоплатним житловим приміщенням і не було практично реалізоване.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав про те, що за наслідками розгляду справ за позовами ОСОБА_1 по відношенню до досліджуваних правовідносин у даній справі існує низка преюдиційних фактів, встановлених судами різних інстанцій та юрисдикцій у відповідних рішеннях, які, виходячи з положень ч. 4 ст. 78 КАС України, повинні бути враховані при прийнятті рішення у даній справі.

Зокрема, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.07.2016 у справі №808/265/16 зауважив, що право на одержання грошової компенсації у військовослужбовців, які перебувають на обліку громадян та які потребують поліпшення житлових умов, виникає за умови надходження черги військовослужбовця для отримання житла. Тобто, лише при надходженні черги військовослужбовця для отримання житла у нього існує альтернатива вибору щодо отримання житла або за бажанням отримання грошової компенсації.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду встановила, що станом на день розгляду судом даної адміністративної справи по суті, черга позивача на отримання житлового приміщення не надійшла у зв`язку з тим, що в період з 1993 року по 2012 рік багатоквартирне житло і індивідуальні житлові будинки Люцернянською сільською радою за бюджетні кошти не будувались, придбання житла не здійснювалось. Крім того, відповідно до Порядку право на отримання компенсації виникає лише у тих осіб, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році.

З аналізу судових рішень у справі №808/265/16 випливає, зокрема, що у Люцернянської сільської ради, правонаступником якої є Михайлівська сільська рада, була відсутня реальна можливість та об`єктивна необхідність вчинити дії, спрямовані на забезпечення позивача безоплатним житловим приміщенням.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що 29.01.2016 Виконавчий комітет Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області видав позивачу довідку № 20-С, в якій вказано, що рішенням Виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 13.07.1993 № 3.11 (протокол № 3 від 13.07.1993) позивача з 08.07.1993 було поставлено на квартирний облік позачергового отримання житла як воїна-афганця, як офіцера, звільненого в запас. Також, у довідці зазначено, що позивач перебуває на квартирному обліку у Люцернянській сільській раді Вільнянського району Запорізької області позачергового отримання житла як учасник бойових дій в Афганістані, інвалід війни та військовослужбовець офіцер, звільнений з військової служби в запас. Разом з позивачем на квартирному обліку позачергового отримання житла перебувають: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час перебування на квартирному обліку позачергового отримання житла з 08.07.1993 по теперішній час на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області позивачу житлове приміщення не надавалося, грошова компенсація за належне для отримання житло також не виплачувалась (т.1, а.с.131).

Вказані обставини свідчать про відсутність у межах спірних правовідносин збоку Михайлівської сільської ради та Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради як правонаступників Люцернянської сільської ради та її виконавчого комітету неправомірної бездіяльності.

Щодо посилань позивача на бездіяльність Запорізької районної ради Запорізької області у зв`язку з ненаданням житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема:

а) власні (самоврядні) повноваження:

2) облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності;

б) делеговані повноваження:

7) здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності;

8) видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій.

Із зазначеного слідує те, що вирішення питання щодо обліку, розподілу та надання житла не входить до компетенції Вільняньскої районної ради та її правонаступника Запорізької районної ради, що, у свою чергу, свідчить про відсутність збоку останньої протиправної бездіяльності по відношенню до позивача у зв`язку з ненаданням житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 .

Більш того, як зазначалось вище, позивач перебуває на квартирному обліку у Люцернянській сільській раді (правонаступник Михайлівська сільська рада), натомість будинок АДРЕСА_1 , повноваження в галузі житлово-комунального господарства якого належать Вільнянській міській раді, що, також виключає наявність протиправної бездіяльності Люцернянської сільської ради щодо виділення позивачу житла у вказаному будинку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявності в межах спірних правовідносин неправомірної бездіяльності відповідачів, яка є однією з умов існування підстави для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року в адміністративній справі №280/3140/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко