Справа № 640/27509/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районнної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Історія справи.

05.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у наданні державної соціальної допомоги одинокій матері з 01.01.2020 року неправомірними; про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми" одинокій матері на дитину, починаючи з 01.01.2020 року по липень 2020 року, та з 01.07.2020 року з урахуванням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку негайно після проголошення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є одинкою матір`ю, проте відповідач відмовив їй у призначенні державної соціальної допомоги яка передбачена Законом України "Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2021 позовні вимоги задоволено повністю: визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови у призначенні та нарахуванні позивачці державної соціальної допомоги одинокій матері з 01.01.2020 року неправомірними; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації нарахувати позивачці державну соціальну допомогу, передбачену ст. 18-1 Закону України "Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми" одинокій матері на дитину, починаючи з 01.01.2020 року та зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити позиваці державну соціальну допомогу, передбачену ст. 18-1 Закону України "Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми" одинокій матері на дитину, починаючи з 01.01.2020 року.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги гуртуються на нормі закону.

Відповідач, не погоджуючись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 р. №1091 "Деякі питання надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям" державним соціальним інспектором 28.01.2020 та 07.02.2020 було здійснено вихід за місцем постійного проживання позивачки в ході якого був зафіксований факт проживання її спільно з колишнім чоловіком, що позбавляє позивачку на отримання державної соціальної допомоги як одинокої матері.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на правильності висновків суду першої інстанції та залишення апеляційної скарги без задоволення.

Справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини справи.

ОСОБА_1 є матірью ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.30).

Батьком дитини ОСОБА_2 у свідоцтві про народження вказано особу - ОСОБА_3 .

У період з 23.07.2010 по 04.03.2016 позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.24, 25).

У період з 2004 по 2019 позивачка перебуває в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницького району в м. Києві на обліку як одинока мати.

13.01.2020 р. позивачка звернулася до Управління праці та соціального захисту Дарницького району в м. Києві із заявою щодо призначення державної соціальної допомоги на дитину одинокій матері на наступний період.

28.01.2020 та 07.02.2020 державним соціальним інспектором було здійснено вихід за місцем постійного проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого були складені акти про проживання позивачки спільно з ОСОБА_4 (колишнім чоловіком) (а.с.60, 62).

Вказані акти складені також зі слів сусідів, про що є відповідні відмітки у зазначених актах.

Позивачка звернулась зі скаргою до відповідача щодо дій соціального інспектора по складанню актів та висновків неможливості отримання допомоги, та за наслідками розгляду скарги Управління праці та соціального захисту Дарницького району в м. Києві надало 13.02.2020 та 18.08.2020 відповіді щодо правомірності відмови у призначенні позичці соціальної допомоги (а.с.10, 15, 17).

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно зі ст. 18-1, 18-2, 18-3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21.11.1992 р. № 2811-XII (в редакції станом на 13.01.2020 р.) право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Згідно з п. 33, 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1751 (в редакції станом на 01.01.2020 р.), відповідно до статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, право на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, яка є батьком її дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини.

Висновки суду.

Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що не має права на одержання державної соціальної допомоги, встановленої на дітей як одинокій матері та жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей.

Матеріалами справи підтверджено відповідним доказом, а саме свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , те, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У шлюбі позивачка перебувала у період з 23.07.2010 по 04.03.2016 з ОСОБА_4 , а не з ОСОБА_3 .

Тобто, позивачка не проживає і не проживала з ОСОБА_3 під час проведення 28.01.2020 та 07.02.2020 соціальним інспектором обстеження умов проживання позивачки з метою призначення соціальної допомоги.

Вказане також підтверджено відповідними та належними доказами, а саме свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.24, 25).

Отже, посилання відповідача на акти обстеження як на підставу у відмові позивачці в призначенні державної соціальної допомоги через те, що позивачка проживає з батьком її дитини з яким розлучена, не заслуговують уваги.

Відповідно до довідки щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 - в квартирі значиться зареєстрованим ОСОБА_4 , який не є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 (а.с.68).

Отже, відмова в призначенні позиваці державної соціальної допомоги є протиправною, оскільки позивачка є одинокою матір`ю, яка не проживає і не проживала з батьком дитини ОСОБА_2 , і не веде і не вела спільного господарства з батьком дитини ОСОБА_2 , і разом не виховує і не виховувала доньку з батьком дитини ОСОБА_2 , а саме з ОСОБА_3 .

Все вищенаведене апелянтом не спростовано, проте підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами.

Крім того, необхідно зазначити, що суд першої інстанції правильно додатково вказав, що згідно з ч. 1-3 ст. 18-4 Закону № 2811-XII виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Вказаною статтею передбачено виключний перелік підстав для припинення або призупинення виплати допомоги, і в ньому відсутні підстави, пов`язані з встановленням органом, який призначив допомогу, обставин, що виключають виплату допомоги, зокрема, передбачених ч. 4 ст. 18-1 Закону № 2811-XII.

Таким чином, судом першої інстанції правильно зазначено, що оскільки законодавством не запроваджено внутрішніх процедур, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок при призначенні та перевірці підстав призначення допомоги, зокрема, не визначено наслідків встановлення уповноваженими органами недостовірності наданої особою інформації, саме держава має нести відповідальність за це.

До запровадження на рівні законодавства відповідних процедур та внесення обставин, що виключають виплату допомоги, зокрема, передбачених ч. 4 ст. 18-1 Закону № 2811-XII, до переліку підстав для припинення або призупинення виплати допомоги, встановлення таких обставин не може бути підставою для припинення або призупинення виплати допомоги.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, встановлені у наданих відповідачем актах обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, не є підставою для припинення або призупинення виплати допомоги в розумінні ч. 4 ст. 18-1 Закону № 2811-XII, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, які підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, про необхідність постановлення окремої ухвали для усунення причин та умов, що сприяли порушення закону, оскільки діями відповідача позивачка була позбавлена права на одержання державної соціальної допомоги, яка виплачується одинокій матері для належного утримання неповнолітньої дитини, тобто такими діями відповідача вперше чергу були порушенні права неповнолітньої дитини, що зумовлює суд апеляційної інстанції застосувати ст.249 КАС України.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районнної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель