Справа № 300/3570/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3570/20 пров. № А/857/4042/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року ухвалене суддею Главач І.А. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 300/3570/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 710 від 13.05.2020 року про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 20.03.2020 року, з урахуванням страхового стажу за періоди роботи на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.03.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 20.03.2020 року, з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року через несплату роботодавцем страхових внесків за цей період, оскільки позивач не може нести відповідальність за дії роботодавця і таким чином бути позбавленим можливості мати пенсію. Крім цього, суд визнав безпідставними посилання відповідача на норму статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка ставить у залежність призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від наявності 30 років страхового стажу, оскільки пункт «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має більш сприятливішу правову норму для регулювання спірних правовідносин.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки не має для цього необхідних 28 років страхового стажу, для тих хто йде на пенсію з 01.04.2020 року по 31.03.2021 року. При цьому відповідач зазначив, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки перша норма є спеціальною у спірних правовідносинах. Крім того, відповідач пояснив, що не зарахував до страхового стажу вказані позивачем періоди роботи, оскільки відсутні дані про сплату роботодавцем страхових внесків за цей час.

Ці обставини суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, неправильно встановив та застосував норми права, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 04.05.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

13.05.2020 року відповідач прийняв рішення № 710, яким відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки, згідно з вимогами статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають чоловіки, які, крім іншого, мають страховий стаж роботи 28 років, для тих хто йде на пенсію з 01.04.2020 року по 31.03.2021 року. При наявному страховому стажі 24 роки 6 місяців у заявника відсутнє право на пенсію за вислугу років за Списком № 2. Додатково відповідач зазначив, що ОСОБА_1 подав дві пільгові довідки від 19.02.2018 року № 39 та № 40 в яких безперервний пільговий стаж роботи на посадах помічника машиніста екскаватора та машиніста екскаватора з 26.02.1986 року по 06.12.1998 року та з 31.12.1998 року по 08.08.1999 року зазначений із посиланням на різні постанови. Окрім того, не вказано, чи змінювалися умови праці атестованого робочого місця при реорганізації заводу.

19.06.2020 року позивач додатково подав на розгляд відповідача заяву про призначення пенсії по Списку № 2, до якої долучив, зокрема: копія пільгової довідки з АТ «Оріана» від 12.06.2020 року № 160 та копії наказів про проведення атестації робочих місць.

14.07.2020 року відповідач листом № 1959-1823/Б-02/8-0900/20 повідомив позивача про те, що позиція відповідача ґрунтується на тих самих обставинах, що вказані у рішенні.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується права позивача на призначення пенсії на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 розглядала можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатами розгляду 03 листопада 2021 року прийняла постанову у якій вказала, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого в частині страхового стажу набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі необхідно застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на наведене, твердження відповідача про застосування до спірних правовідносин статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Сторони не заперечують, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку 55 років та має не менше 12 років 6 місяців необхідного пільгового стажу.

Спірним у цих правовідносинах є наявність у позивача необхідного страхового стажу 25 років.

Відповідач зарахував позивачу до страхового стажу 24 роки 6 місяців 17 днів.

У оскарженому рішенні відповідача вказано, що періоди роботи позивача на посадах помічника машиніста екскаватора та машиніста екскаватора на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» з 26.02.1986 року по 06.12.1998 року та з 31.12.1998 року по 08.08.1999 року, які зазначені у поданих позивачем довідках, мають посилання на різні постанови про затвердження Списку №2.

Аналогічні твердження є і у листі відповідача від 14.07.2020 року № 1959-1823/Б-02/8-0900/20.

Водночас, як видно із форми РС-право, яка є в матеріалах справи, відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року.

Натомість, відповідач, ні в рішенні про відмову у призначенні пенсії, ні в листі від 14.07.2020 року № 1959-1823/Б-02/8-0900/20, не вказав, з яких причин відповідач не зарахував позивачу ці періоди роботи до страхового стажу.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що за ці періоди відсутня інформація про сплату страхових внесків на користь позивача.

Однак відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії не ґрунтувалась на цих підставах, такі мотиви не зазначені у оскарженому рішенні.

Зважаючи на це, апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на обставини, на яких не ґрунтується оскаржене рішення.

Між тим, оскаржене рішення ґрунтується на тому, що у довідках про роботу позивача на посадах помічника машиніста екскаватора та машиніста екскаватора за період з 26.02.1986 року по 06.12.1998 року та з 31.12.1998 року по 08.08.1999 року на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» є посиланням на різні постанови про затвердження Списку № 2.

Однак, відповідач не стверджує у рішенні, що ці періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Всі ці обставини свідчать про те, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є необґрунтованим, оскільки це рішення не містить підстав та мотивів щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року.

Тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 710 від 13.05.2020 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, як необгрунтоване.

Водночас, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача, поряд із скасуванням рішення про відмову у призначенні пенсії, буде зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 01.04.2004 року по 31.05.2004 року, з 01.08.2004 року по 31.08.2004 року, з 01.06.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.12.2005 року по 31.01.2006 року на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» та повторно розглянути питання про призначення пенсії позивачу на підставі пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Водночас, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження відповідача щодо призначення пенсії та безпідставно зобов`язав відповідача призначити пенсію, оминувши необхідність зарахування до стажу позивача спірного періоду роботи на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана».

Згідно із частиною 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано втрутився в дискреційні повноваження відповідача та зобов`язав його призначити позивачу пенсію за віком без вирішення питання про зарахування спірного стажу до страхового.

Таким чином, апеляційний суд вважає вимоги апеляційної скарги необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а адміністративний позов задовольнити частково.

Що стосується розподілу судових витрат то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив те, що за подання позову позивач сплатив 840,80 грн.

Зважаючи на те, що апеляційний суд задовольнив дві немайнові позовні вимоги, то на користь позивача необхідно стягнути всю суму сплаченого судового збору, яка відповідає одній немайновій вимозі.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року в справі № 300/3570/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 710 від 13.05.2020 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи на ДП «Калійний завод» ВАТ «Оріана» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням мотивів, які наведені у мотивувальній частині цієї постанови.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачений за подання позову судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 25.05.2022 року