Справа № 260/1565/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/1565/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представника позивача - Дудурич І.В.;

представника відповідача - Марканич В.М.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року було замінено відповідача у справі №260/1565/19, а саме: Закарпатську митницю ДФС (, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20) на правонаступника Закарпатську митницю Держмитслужби (, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.01.2019 року позивач придбав у Duma V s.r.o/ (Словацька Республіка) - легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2015 року виготовлення, за ціною 21 500,00 євро, що підтверджується Інвойсом № 2019/012 від 23.01.2019 року та цього ж дня імпортував вказаний автомобіль на митну територію України. 23.01.2019 року декларантом Буката В.В., в інтересах позивача, подано до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України митну декларацію та необхідні документи, в тому числі оригінал Сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року, для розмитнення вищевказаного автомобіля, що підтверджується електронною митною декларацією № UА305160/2019/005867 від 23.01.2019 року, а також позивачем було здійснено необхідні митні платежі. 26.02.2019 року позивач подав до Закарпатської митниці ДФС заяву № 18 від 18.01.2019 року про відновлення до товарів, оформлених за митною декларацією № UА305160/2019/005867 режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, у зв`язку із наданням експортером (відправником) сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року та вирішення питання про повернення надміру сплачених за вказаною митною декларацією грошових зобов`язань у сумі 32 570,82 грн. 30.04.2019 року позивач отримав від Закарпатської митниці ДФС лист № 540/29/07-70-19/Д/53 від 26.04.2019 року, згідно якого зазначено, що порушене позивачем питання щодо відновлення режиму вільної торгівлі на умовах Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом та повернення надміру сплачених грошових зобов`язань призупинено до отримання результатів перевірки сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року у країні його видачі (Словаччині). Позивач зазначає, що відповідач жодним чином не зазначив про обставини, що слугували підставами для направлення сертифікату на перевірку до країни його видачі (Словацької республіки). Позивач, вважає, що відповідачем були порушені його права на відновлення режиму вільної торгівлі. Так, представником позивача був поданий адвокатський запит до Закарпатської митниці ДФС про надання інформації про обставини, що дали підстави для сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару при поданні сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року. Також, 10.10.2019 року представником позивача був поданий адвокатський запит до Державної фіскальної служби України про надання інформації про обставини, що дали підстави для сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару. Проте відповіді на вказані запити не були отримані. Позивач вважає, що дії відповідача про направлення сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року на перевірку до країни його видачі - Словацької Республіки та призупинення режиму вільної торгівлі є безпідставним, а бездіяльність щодо не відновлення режиму вільної торгівлі є протиправною і такою що не відповідає Угоді про асоціацію з СС. З огляду на викладене позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши, що 30.01.2019 року за митною декларацією №305160/2019/005867, поданою декларантом ФОП ОСОБА_2 , було завершено митне оформлення товару "Легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2015 року виготовлення, фактурна вартість 21500 евро". Представник відповідача згідно відзиву вказує, що до зазначеної митної декларації не було подано оригіналу сертифікату перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року, що підтверджується змістом графи 44 митної декларації. Крім того, факт, що декларантом не було підтверджено країну походження товару, підтверджується змістом гр.34 митної декларації «Код країни походження», яка містить цифровий код « 00». Представник відповідача вказує, що в подальшому 26.02.2019 до Закарпатської митниці ДФС України надійшла заява позивача датована 18.01.2019 про повернення надмірну сплачених грошових зобов`язань, в якій позивач просив відновити до товару, оформленого за митною декларацією №305160/2019/005867 від 29.01.2019, режим вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII (далі - Угода), у зв`язку із наданням експортером (відправником) сертифікату з перевезення товарів EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 та повернути надмірно сплачені митні платежі у сумі 32570,82 грн. До заяви було додано оригінал сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080. Так, листом від 28.02.2019 року №435/18/07-70-19 Закарпатська митниця ДФС, керуючись ст.ст. 31, 32 Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Конвенції про пан-євроєсередньоморські преференційні правила походження, у встановленому порядку, направила отриманий документ про походження товарів для проведення перевірки до країни видачі. Листом від 01.03.2019 року №274/29/07-70-19 (яке було отримано особисто декларантом ОСОБА_2 ) Закарпатська митниця ДФС проінформувала позивача про направлення сертифіката з перевезення товару на перевірку та про відповідне призупинення вирішення питання щодо відновлення режиму вільної торгівлі. Так, представник відповідача наголошував, що оскаржувані дії митниці вчинялись відповідно до норм матеріального права, що узгоджується із вимогами листа ДФС України від 13.07.2018 №21297/7/99-99-19- 04-02-17, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.01.2019 року декларантом ОСОБА_2 , в інтересах позивача, подано до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України митну декларацію № UА305160/2019/005867 для розмитнення легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2015 року виготовлення, з фактурною вартістю 21 500,00 євро (а.с. 18).

30.01.2019 року за митною декларацією №UА305160/2019/005867, поданою декларантом ФОП ОСОБА_2 , було завершено митне оформлення товару, а саме: легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, 2015 року виготовлення, з фактурною вартістю 21 500,00 євро.

26.02.2019 року позивач подав до Закарпатської митниці ДФС заяву за №18 від 18.01.2019 року про відновлення до товарів, оформлених за митною декларацією №UА305160/2019/005867 режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, у зв`язку із наданням експортером (відправником) сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року та вирішення питання про повернення надміру сплачених за вказаною митною декларацією грошових зобов`язань у сумі 32 570,82 грн. (а.с. 69).

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, та не заперечувалося сторонами, відповідачем було направлено сертифікат з перевезення товару EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року на перевірку, у зв`язку з чим було призупинено вирішення питання щодо відновлення режиму вільної торгівлі.

Вважаючи, дії відповідача щодо направлення сертифікату з перевезення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року на перевірку до Словацької Республіки та призупинення режиму вільної торгівлі безпідставними, а також, вважаючи, протиправною бездіяльність відповідача щодо не відновлення режиму вільної торгівлі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» було ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи І, II, VII) 21.03.2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27.06.2014 року в м. Брюсселі (далі - Угода про асоціацію з ЄС), яка набирає чинності в перший день другого місяця, що настає після дати здачі на зберігання до Генерального секретаріату Ради Європейського Союзу останньої ратифікаційної грамоти або останнього документа про затвердження Угоди.

Відповідно до пункту 1 статті 29 Глави І розділу IV Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами (далі - Угода) кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

Згідно із п. 1 ст. 2 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію з ЄС (далі - Протокол І) з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (а) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (Ь) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до п. 1 ст.6 Протоколу І, в ст. 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній. якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу. Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. З вказаного витікає, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II. використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження.

Відповідно до додатку II до Протоколу І для товарів групи 87 визначено умову походження товару з ЄС: «виробництво, у якому ціна усіх матеріалів не перевищує 40% ціни товару від виробника».

Пп. «а» п. 1 ст. 16 Протоколу І передбачено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару ЕІЖ.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІ до цього Протоколу.

Згідно ст.1 Митного кодексу України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до положень пп.24 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку

Згідно ст.318 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.?

Згідно ч.2 ст.320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи та міжнародних договорів України, укладених відповідно до закону, після завершення митного оформлення, визначаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

До форм митного контролю, відповідно до ст.336 Митного кодексу України, віднесено, зокрема, направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Згідно із ч. 1-3 ст. 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додасться документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Частиною 2 статті 31 Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону від 08.11.2017 №2187-VIII, (далі - Доповнення І до Конвенції) передбачено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару ЕІЖ. 1 та ЕІЖ-МЕО, декларацій про походження і декларацій про походження ЕІЖ- МЕО та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Як зазначає частина 1 статті 32 Доповнення І до Конвенції перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

З системного аналізу вище вказаних правових норм, можна дійти висновку, що статтями 31 та 32 Доповнення І до Конвенції передбачена процедура перевірки підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься як у довільному порядку (вибіркова перевірка), так й при наявності обґрунтованих сумнівів.

Крім того, частиною 4 статті 32 Доповнення І до Конвенції передбачено, що якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що перевірка підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься здійснюється у двох випадках, а саме: 1) за наявності обґрунтованих сумнівів; або 2) шляхом здійснення вибіркової перевірки у довільному порядку.

Таким чином, наявність обґрунтованих сумнівів не є виключною підставою для здійснення митними органами перевірки підтвердження походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.

З огляду на вище викладені правові норми, суд приходить висновку, що відповідач має право, здійснювати у довільному порядку вибіркову перевірку підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.

Отже, згідно норм чинного законодавства - відповідачем здійснено вибіркову перевірку преференційних документів про походження товару, зокрема у довільному порядку ініційовано направлення запиту для проведення перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року до країни його видачі, у зв`язку з чим було призупинено вирішення питання щодо відновлення режиму вільної торгівлі до отримання результатів перевірки.

Згідно листа Державної митної служби України від 16.09.2020 року, у відповідь на звернення відповідача надіслано лист уповноваженого органу Словаччини, згідно якого не було підтверджено преференційне походження товару EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року (а.с. 225).

Зокрема, як підтверджується наявним у матеріалах справи офіційним перекладом листа уповноваженого органу Словаччини, під час проведеної перевірки сертифікату про переміщення EUR.1 №D354080 від 23.01.2019 року встановлено, що сертифікати про переміщення, в тому числі і EUR.1 №D354080: "результати субверифікації доставлених транспортних засобів з інших країн-членів ЄС, показують, що транспортні засоби вказані невірно як товар походження з ЄС. Транспортні засоби не мають права на преференційний режим згідно з Додатком 1 до Регіональної конвенції про пан-Євро-Середньоєвропейські преференційні правила походження в рамках Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між ЄС та Європейським співтовариством з атомної енергії та державами-членами, з одного боку, та Україною, з іншого боку. Перевірені сертифікати переміщення EUR.1 не відповідають вимогам щодо точності, тому не є чинними доказами походження у розумінні Протоколу" (а.с. 229-232).

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні та належні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив і довів правомірність оскаржуваних позивачем дій.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Закарпатської митниці Держмитслужби (, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 26.05.2022 року.