Справа № 420/6871/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6871/18

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року у справі №420/6871/18 за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області, за участю третіх осіб: Кабінету Міністрів України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправним пункту наказу та про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт другий наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області № 4-ОС від 15 лютого 2017 року щодо присвоєння позивачу найнижчого 9 рангу державного службовця;

- зобов`язати відповідача індивідуальним актом (наказом) поновити порушене право та відновити правовий статус позивача, у спосіб присвоєння йому згідно Закону України «Про державну службу» відповідний найвищий 3 (третій) ранг державного службовця категорії посад «Б» (посада керівника), який дзеркально відповідає протиправно позбавленому не в судовому порядку, раніше присвоєному, найвищому рангу державного службовця категорії посад керівника районного рівня як: рівнозначна посада та рівнозначний найвищий ранг такої посади.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області. Зобов`язано керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» та з урахуванням висновків, наведених у рішенні суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26 листопада 2019 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року скасовано.

Ухвалено по справі постанову, якою позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу № 4-ОС від 15 лютого 2017 року керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області залишено без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в іншій частині задоволено частково.

Зобов`язано керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця, починаючи з листопада 2018 року, з урахуванням періоду роботи позивача на державній службі з 17.01.2001 по 03.10.2002 та з 19.09.2005 по 21.07.2011.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

11 травня 2022 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України про зобов`язання Кабінет Міністрів України подати до суду звіт про виконання судового рішення по справі № 420/6871/18.

Розглянувши подану заяву та матеріали справи, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-Позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2021 року у справі №9901/598/19.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у по справі № 802/357/17-а від 23 червня 2020 року.

Тобто за загальним розумінням, зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст.382 КАС України можливо лише відповідача суб`єкта владних повноважень.

За обставинами справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року зобов`язано керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вирішити питання щодо присвоєння ОСОБА_1 категорії та рангу державного службовця, починаючи з листопада 2018 року, з урахуванням періоду роботи позивача на державній службі з 17.01.2001 по 03.10.2002 та з 19.09.2005 по 21.07.2011.

Зазначеною постановою зобов`язано відповідача по справі керівника апарату Комінтернівського районного суду Одеської області вчинити певні дії

Натомість Цуркан М.В. просить зобов`язати Кабінет Міністрів України, який є третьою особою у справі, та щодо якого постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, в межах розгляду даної справи, не приймалось і не могло прийматись зобов`язального рішення, подати звіт про його виконання.

Жодних доказів невиконання відповідачем по справі постанови апеляційного суду, будь яких вимог до відповідача по справі ОСОБА_1 не навів.

Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про зобов`язання третю особу Кабінет Міністрів України, подати звіт про виконання рішення в порядку ст.382 КАС України, є очевидно необґрунтованою, вона не підлягає задоволенню.

Додатково колегія суддів наголошує на неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Так, ч.1, ч.4, ч.5 ст. 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Судова колегія вважає за важливе звернути увагу ОСОБА_1 на зміст його заяви. Замість наведення аргументів на переконання необхідності вжиття процесуальних заходів судового контролю та надання доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, що є необхідним для розгляду заяви в порядку ст.382 КАС України, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати третю особу подати звіт про виконання рішення, в обґрунтування заяви викладає обставини іншої справи та надає свою «оцінку» суддям, які розглядають його справи, що є неприпустимим у заяві по справі.

Отже, наступне звернення ОСОБА_1 із очевидно необґрунтованою заявою, може бути визнано судовою колегією зловживанням процесуальними правами із застосуванням заходів, визначених КАС України.

Враховуючи, що ухвала суду апеляційної інстанції щодо вирішення питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 КАС України, відсутня в переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку за ч.3 ст.328 КАС України, ухвала суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 248, 256, 311, 361, 367, 368, 369 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 ,поданій в порядку ст.382 КАС України, про зобов`язання Кабінет Міністрів України подати до суду звіт про виконання судового рішення по справі № 420/6871/18.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Вербицька Н. В.
Судді Джабурія О.В. Кравченко К.В.