Справа № 460/9155/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2022 року м. Рівне №460/9155/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення повного обов`язкового розрахунку, ненарахування та невиплати позивачу при звільненні з військової служби 03.05.2017 заборгованості суми з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 включно, передбаченої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та стягнути на користь позивача не отриману при звільненні з військової служби 03.05.2017 суму заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 включно, згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення складання та не видачу позивачу при звільненні з військової служби 03.05.2017 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони станом на 01.01.2017;

4) зобов`язати відповідача оформити (скласти) позивачу довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони станом на 01.01.2017;

5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення повного обов`язкового розрахунку та невиплати позивачу при звільненні з військової служби 03.05.2017 заборгованості суми з грошової компенсації за неотримане речове майно за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, яка передбачена вимогами частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178;

6) зобов`язати відповідача нарахувати позивачу на підставі довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони станом на 01.01.2017, та стягнути на користь останнього не отриману при звільненні з військової служби 03.05.2017 суму заборгованості грошової компенсації за неотримане речове майно за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, яка передбачена вимогами частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178;

7) зобов`язати відповідача нараховану позивачу заборгованість суми з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 включно, з встановленням для обчислення індексації грошового забезпечення місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - базового місяця - січень 2008 року, та грошову компенсацію за неотримане речове майно за весь період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виплатити за наступними реквізитами: установа банку - Рівненське обласне Управління AT «Ощадбанк»; код банку одержувача (МФО) 333368; код отримувача ; картковий рахунок - № НОМЕР_2 в гривні Україна; отримувач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з січня 2015 року по травень 2017 року позивач проходив військову службу в Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової служби НОМЕР_4 ОК «Схід» (по особовому складу) від 29.04.2017 № 84 позивач був звільнений з військової служби у запас. В свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2017 № 150 (по стройовій частині) позивача з 03.05.2017 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів грошового забезпечення. При звільненні позивача з військової служби відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 в належному розмірі, а також грошову компенсацію за неотримане речове майно за весь період служби. Більше того, позивач вказує, що відповідач взагалі не видав йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі. З огляду на вказане, у квітні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив, зокрема, видати довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, провести нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та провести перерахунок та нарахувати в належному розмірі індексацію грошового забезпечення. Разом з тим, за наслідком отримання такого звернення відповідач жодних дій не вчиним, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом. За наведених обставин, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування свої заперечень зазначив, що індексація грошового забезпечення не є обов`язковою складовою грошового забезпечення і здійснюється у випадках передбачених законом у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Відповідач зазначає, що в період проходження позивачем військової служби діяв особливий стан, у зв`язку з чим збільшилася кількість військовослужбовців, що перебували на утриманні Міністерства оборони України. Вказане, як стверджує відповідач, зумовило в Міноборони дефіцит фінансового ресурсу для здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців, в тому числі позивача. Щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, то відповідач вказує, що позивач не звертався з рапортом про її виплату, у зв`язку з чим, відповідно, виплата такої компенсації не проводилася. Також відповідач звертає увагу на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки спір у цій справі стосується проходження публічної служби, з якої позивач був звільнений у травні 2017 року. З урахуванням наведене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши заяви по суті та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач проходив військову службу в Збройних Сил України в складі військової частини НОМЕР_1 . Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 03.05.2017 № 150 (по стройовій частині), капітана ОСОБА_1 , командира групи інженерного забезпечення, звільненого наказом військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 29.04.2017 № 84 з військової служби у запас відповіднодо частини восьмої підпункту «і» (які в особливий період, крім проведення мобілізації та введення воєнного стану, проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), вважати таким, що справи та посаду здав. З 03 травня 2017 року виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Рівненського РВК Рівненської області.

29.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив, зокрема, оформити довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі, провести нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а також провести перерахунок та нарахувати в належному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 з встановленням базового місяця для обчислення розміру індексації січень 2008 року.

Докази розгляду відповідачем вказаної вище заяви позивача станом на день ухвалення цього судового рішення в матеріалах адміністративної справи відсутні.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та виплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі та вважаючи таку бездіяльність протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати в належному розмірі індексації грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаний із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ регламентовано, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації визначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

З системного аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців після 01.01.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Таким чином, з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. В решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, а саме січень 2008 року.

Докази нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд зауважує, що ухвалою суду у відповідача витребовувалися такі докази.

Натомість, за змістом заяв по суті сторонами не заперечується, що у період з 01.12.2015 по 03.05.2017 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Суд зазначає, що непроведення та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення у відповідних розмірах є протиправним обмеженням конституційних прав позивача та порушенням вимог Закону № 1282-ХІІ, Порядку № 1078.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 по справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 по справі №825/694/17, від 23.10.2019 по справі №825/1832/17, яку суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В свою чергу, безпідставними є покликання на відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України протягом 2015-2017 років, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 по справі № 825/694/17 та постанові від 19.03.2020 по справі № 820/5286/17.

Суд також звертає увагу на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у пункті 23 рішення у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 (заява № 10972/05), у якому зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Разом з тим, суд враховує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку; …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням базового місяця.

Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі 240/11882/19.

Зважаючи на те, що у даній справі індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 03.05.2017 взагалі не була нарахована та виплачена позивачеві, то питання про те, який базовий місяць (місяці) буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за вказаний періоди, є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За результатом розгляду справи у відповідній частині позовних вимог суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача протиправно порушені бездіяльністю відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 03.05.2017.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 03.05.2017.

Таким чином, з метою відновлення порушених прав позивача, відповідача слід зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 03.05.2017.

В свою чергу, позовні вимоги в частині, що стосується зобов`язання відповідача при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення застосовувати в якості базового місяця січень 2008 року належить відмовити.

Правові висновки аналогічного змісту викладені в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 по справі № 420/1207/19.

Інші доводи та аргументи учасників справи в названій частині позовних вимог не мають значення для правильного вирішення спору по суті в цій частині, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Щодо вимог позивача в частині видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, то суд зазначає таке.

Завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898 (далі Інструкція 232).

Відповідно до пункту 2 Інструкції № 232, основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Розділом ІІ Інструкції № 232 визначено порядок речового забезпечення Збройних Сил у мирний час та особливий період.

Придбання речового майна, а також декоративних тканин, спортивного інвентарю, килимових виробів, ремонтних та витратних матеріалів, надання послуг та розрахунки з підприємствами за придбання майна і надані послуги здійснюються у порядку, визначеному чинним законодавством.

Речове майно заготовляється централізовано Департаментом державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони на підставі заявок ЦУРЗ. Заявки визначають потреби в речовому майні на визначені строки, враховуючи наявні запаси та завдання, покладені на Збройні Сили.

Забезпечення речовим майном здійснюється ЦУРЗ через оперативні командування, Об`єднані центри забезпечення та речові служби з`єднань і військових частин за схемою: зокрема: у Збройних Силах (крім Військово-Морських Сил Збройних Сил України): ЦУРЗ - ОК - ОЦЗ - з`єднання - військова частина - підрозділ - військовослужбовець.

Забезпечення речовим майном здійснюється за планами забезпечення, які відпрацьовуються: ЦУРЗ - для ОЦЗ та затверджуються начальником ЦУРЗ.

У речовій службі виду Збройних Сил, ОК (ВМС) ведеться перелік з`єднань, військових частин і установ, до яких ОЦЗ вони закріплені на забезпечення. Ведеться облік запасів.

Відпуск речового майна військовим частинам здійснюється в порядку та відповідно до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Норми), затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», а також до норм утримання цього майна на одного військовослужбовця у військових частинах або на одне ліжко в закладах охорони здоров`я, визначених цією Інструкцією (далі - норми утримання речового майна).

Військові частини, які самостійно не ведуть військове господарство, за розпорядженням начальника ЦУРЗ прикріплюються на речове забезпечення до інших військових частин. Окремі військовослужбовці на кафедрах (факультетах, відділеннях) військової підготовки цивільних вищих навчальних закладів, військові представники тощо зараховуються на речове забезпечення розпорядженням начальника гарнізону в одну з військових частин.

У відзиві на позовну заяву відповідач не зазначав, що не веде військове господарство та, відповідно, прикріплений на речове забезпечення до інших військових частин. Докази на підтвердження таких обставин в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, саме відповідач мав здійснювати облік речового майна позивача.

В свою чергу, порядок виплати спірної грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» (далі - Порядок № 178).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Отже, право на отримання речового майна та право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно регламентовані різними приписами чинного законодавства, при цьому право на отримання компенсації в будь-якому випадку є наслідком наявного права на отримання речового майна.

Також пунктом 4 Порядку № 178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем проходження військової служби. Місцем проходження позивачем військової служби в межах спірних правовідносин була військова частина НОМЕР_6 .

При цьому, посилання відповідача на те, що позивач не звертався з рапортом щодо отримання грошової компенсації за неотримане речове майно суд відхиляє як безпідставне, оскільки матеріалами судової справи підтверджується протилежне.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

В той же час, судом встановлено, що відповідачем не видавалася позивачу довідка про вартість неотриманого речового майна за період проходження служби з січня 2015 року по травень 2017 року. Доказів на підтвердження протилежного учасниками справи не надано, а судом не здобуто.

Також судом враховано, що відповідачем не було проведено виплату позивачу спірної грошової компенсації, чим порушено його право.

Відтак, на підставі зазначених вище приписів Інструкції № 232 та Порядку № 178 судом встановлено, що позивач набув право на отримання речового майна за встановленими нормами одночасно з початком проходження служби у військовій частині та у зв`язку зі звільненням зі служби позивач набув право на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

В той же час, з огляду на обставини, встановлені судом вище, через ненадання відповідних документів про вартість неотриманого речового майна відповідачем (в тому числі на виконання ухвали суду), суд станом на дату ухвалення рішення не має можливості встановити наявність та вартість неотриманого позивачем речового майна за період його служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З наведених законодавчих приписів слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29.08.2019 по справі № 2040/7697/18 та від 30.07.2020 по справі № 820/5767/17.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині, що стосується видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Одночасно суд відхиляє як безпідставне твердження відповідача про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тотожна правова позиція щодо необмеження будь-яким строком права на звернення до суду у спорах з приводу стягнення сум грошового забезпечення (його складових), що належали до виплати військовослужбовцю при звільненні, міститься у постанові Верховного Суду 13.03.2019 по справі № 807/363/18 (провадження № К/9901/973/19).

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нараховану позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 03.05.2017 та грошову компенсацію за неотримане речове майно виплатити за конкретними реквізитами банківського рахунку позивача, то суд зауважує, що по суті вона не є позовною вимогою, а стосується встановлення порядку виконання судового рішення.

За правилами частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) порядок і строк виконання рішення вказуються у резолютивній частині в разі необхідності.

В даному випадку суд не встановив необхідності для зазначення у резолютивній частині цього судового рішення порядку його виконання.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів повну правомірність своєї бездіяльності в спірних правовідносинах. Натомість, позивачем лише частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, позовну заяву належить задовольнити частково.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач в силу вимог Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, а докази понесення інших судових витрат учасниками справи суду не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 03.05.2017.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 03.05.2017.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення оформлення та видачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міністерством оборони України станом на 01.01.2017.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити оформлення та видачу ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, за період служби з січня 2015 року по травень 2017 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міністерством оборони України станом на 01.01.2017.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Повний текст рішення складений 25 травня 2022 року

Суддя У.М. Нор