Справа № 320/4996/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4996/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Ферми ДАНАМ» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ДП «Ферми ДАНАМ» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, у якому просило:

- стягнути з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за порушення строків бюджетного відшкодування у розмірі 54305,55 грн;

- стягнути з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" інфляційні збитки у розмірі 29 878,60 грн;

- стягнути з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" три відсотка річних у розмірі 18 040,04 грн;

- стягнути з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" інфляційні витрати за порушення строків бюджетного відшкодування у розмірі 92 829,22 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Ферми ДАНАМ" пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за листопад 2007 року та за грудень 2007 року за період з 20.12.2020 по 31.03.2021 у розмірі 54305 (п`ятдесят чотири тисячі триста п`ять) грн 55 коп.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" інфляційні збитки у розмірі 29878 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн 60 коп.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" три відсотка річних у розмірі 18040 (вісімнадцять тисяч сорок) грн 04 коп.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" інфляційні витрати за порушення строків бюджетного відшкодування у розмірі 92829 (дев`яносто дві тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн 22 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.03.2022.

Розгляд апеляційної скарги 30.03.2022 не здійснювався, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, оприлюднених 02 березня 2022 року і наказу голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2022 року № 16 "Про встановлення особливого режиму роботи Шостого апеляційного адміністративного суду в умовах воєнного стану".

У зв`язку з тим, що розгляд справи 30.03.2022 не відбувся, судом призначено розгляд апеляційної скарги на 25.05.2022 у відкритому судовому засіданні.

До суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити. Інші сторони у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Дочірнє підприємство "Ферми ДАНАМ" зареєстровано 23.09.1998 як юридична особа за адресою: 09223, Київська обл., Кагарлицький район, с. Новосілки, вул. Журавлівка, буд. 1-Б, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.07.2011серії ААВ № 455116 .

ДП "Ферми ДАНАМ" зареєстроване, як платник податку на додану вартість 01.12.1998, індивідуальній податковий № 24, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість серії НБ № 034683.

Позивачем 19.12.2007 подано до Кагарлицької ОДПІ у Київській області податкову декларацію з ПДВ за листопад 2007 року разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 315416,00 грн. на рахунок платника у банку.

Також, 18.01.2008 ДП "Ферми ДАНАМ" подано до Кагарлицької ОДПІ у Київській області податкову декларацію з ПДВ за грудень 2007 року разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 154578,00 грн.

У період з 29.02.2008 по 14.03.2008, Кагарлицькою ОДПІ у Київській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ДП "Ферми ДАНАМ" з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника в банку по податкових деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, за результатами якої складено акт від 21.03.2008 № 78/23-1/30048738.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 11.21 та пункту 11.29 статті 11 Закону України "Про податок на додану вартість" із змінами і доповненням, та прийнятих відповідно до цих пунктів постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.1999 №805 "Про порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м`ясо в живій вазі" та постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 №271 "Про порядок акумуляцій та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками - платниками ПДВ щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини" із змінами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2007 №596 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 №271 і від 12.05.1999 №805", що призвело до завищення суми заявленого бюджетного відшкодування ПДВ на 469994,00 грн., у т.ч. за листопад 2007 року - 315416,00 грн., за грудень 2007 року - 154578,00 грн.

На підставі акту перевірки від 21.03.2008 № 78/23-1/30048738, Кагарлицькою ОДПІ у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2008: № /0, відповідно до якого позивачу зменшено суму заявленого бюджетного відшкодування по декларації за листопад 2007 року в розмірі 315416,00 грн.; № /0, відповідно до якого позивачу зменшено суму заявленого бюджетного відшкодування по декларації за грудень 2007 року в розмірі 154578,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Господарського суду Київської області від 29.05.2008 у справі № А6/252-08 позовні вимоги позивача задоволено та скасовано податкові повідомлення-рішення Кагарлицької ОДПІ у Київській області від 31.03.2008 № /0 та № /0.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2009 постанову Господарського суду Київської області від 29.05.2008 у справі № А6/252-08 скасовано та постановлено нову, якою у задоволенні адміністративного позову позивача відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.10.2011 скасовано постанову Господарського суду Київської області від 29.05.2008 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2009, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 у справі № 2а-5470/11/1070 в задоволенні позову ДП "Ферми ДАНАМ" відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2012 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено, скасовано податкові повідомлення рішення Кагарлицької ОДПІ у Київській області від 31.03.2008 № /0 та № /0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.12.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 залишено без змін.

При цьому, не зважаючи на скасування у судовому порядку вищевказаних податкових повідомлень-рішень, а отже, і узгодження заявленої позивачем до бюджетного відшкодування суми ПДВ, кошти не були перераховані на рахунок платника податку у банку.

У подальшому, позивач прийняв рішення про стягнення задекларованої суми бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад, грудень 2007 року в розмірі 469994,00 грн. у судовому порядку.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 у справі № 810/572/14-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2017 постанову Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 у справі №810/572/14-а скасовано, справу направлено до суду першої інстанцій на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, касаційний суд зауважив, що висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача бюджетного відшкодування за листопад, грудень 2007 року в розмірі 469994,00 грн. не відповідає правовій позиції Верховного Суду України, згідно з якою, способом захисту права платника ПДВ на відшкодування за рахунок бюджетних коштів надмірно сплаченої суми податку є зобов`язання контролюючого органу виконати встановлений правовими нормами обов`язок прийняти висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, та надати такий висновок територіальному органу державної казначейської служби.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, зобов`язано Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надати ГУ ДКС України у Київській області висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню ДП "Ферми ДАНАМ" з бюджету на рахунок платника у банку за листопад 2007 року в сумі 315416,00 грн. та за грудень 2007 року в сумі 154578,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.04.2021 року, касаційну скаргу Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 - без змін.

Також, ДП "Ферми ДАНАМ" на підставі пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, звертався до Київського окружного адміністративного суду про стягнення пені за несвоєчсне бюджетне відшкодування за період з 13.11.2017 по 19.12.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року (справа № 320/7045/19), позовні вимоги задоволено, а саме: стягнуто з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за порушення строків бюджетного відшкодування у розмірі 200341,06 грн на поточний рахунок у ПАТ "Креді агріколь банк".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22.04.2021 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду 07.12.2020 у справі № 320/7045/19 повернуто скаржнику.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Позивач у даному спорі просить стягнути з Державного бюджету України на його користь пеню в сумі 54305,55 грн., нараховану на вказану суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ за період з 20.12.2019 по день звернення до суду з цим позовом - 31.03.2021.

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування за листопад, грудень 2007 року в розмірі 469994,00 грн. є узгодженою з 04.12.2012, тож, зважаючи на те, що узгоджена сума не відшкодована з незалежних від платника податків причин, позивач набув право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування. Позивач навів розрахунок пені з 20.12.2019 по 31.03.2021, яка складає 54305,55 грн. Відповідачем даний розрахунок не спростований. Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування, підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування, включаючи день погашення. Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4590/19, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з Державного бюджету інфляційних збитків у розмірі 29878,60 грн., три відсотки річних в розмірі 18040,04 грн. та штрафних санкцій за прострочення у розмірі 92829,22 грн. При цьому, відповідач не навів спростувань щодо розрахованих позивачем сум інфляційних збитків, три відсотки річних та суми штрафних санкцій за прострочення.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом першої інстанції неправильно застосовано норми п. 102.5 ст. 102 ПК України. Також, апелянт не погоджується і з іншими висновками суду першої інстанції, відображеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення по суті заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом Державної податкової адміністрації України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.1997 № 209/72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.07.1997 за №263/2067, було затверджено Порядок відшкодування податку на додану вартість, що діяв на момент декларування підприємством суми бюджетного відшкодування (далі - Порядок № 209/72), за п. 1.1 якого, бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку на додану вартість з бюджету у зв`язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених Законом України "Про податок на додану вартість" та Указом Президента України "Про деякі зміни в оподаткуванні".

Відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду (пункт 4.1 Порядку № 209/72).

Так, згідно з пунктом 4.2 Порядку № 209/72, висновки подаються не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення терміну відшкодування податку на додану вартість, установленого чинним законодавством, а пунктом 4.3 Порядку № 209/72, встановлено, що на підставі висновків про відшкодування податку на додану вартість органи Державного казначейства України протягом п`яти днів своїми платіжними дорученнями перераховують кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, указаний у висновку чи рішенні суду.

Відповідно до норм пункту 6.1 Порядку № 209/72, суми, не відшкодовані платнику податків протягом визначених у розділі 3 цього порядку термінів, вважаються бюджетною заборгованістю.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) 01 січня 2011 набрав чинності.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, абз. 2 п. 200.15 ст. 200 ПК України, передбачено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний надати органу Державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За змістом п. 200.13 ст. 200 ПК України, на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Слід врахувати, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 у справі № 2а-5470/11/1070 проголошена у відкритому судовому засіданні та набрала законної сили 04.12.2012, а тому, цю дату слід вважати днем закінчення процедури судового оскарження, що дає підстави для висновку про те, що сума бюджетного відшкодування за листопад, грудень 2007 року в розмірі 469994,00 грн. є узгодженою з 04.12.2012.

Тож, виходячи з положень п. 200.15 ст. 200 ПК України, податковий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк з отримання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2012 у справі № 2а-5470/11/1070 подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, однак такий висновок поданий не був.

Саме пунктом 200.23 статті 200 ПК України, встановлено та передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 803/655/17 зазначав, що наведені норми (пункт 200.23 статті 200 ПК України) встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування. Зважаючи на те, що узгоджена сума не була відшкодована з незалежних від платника податків причин, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач набув право вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування, розмір та суму якої позивач навів під час розгляду даного спору з 20.12.2019 по 31.03.2021, та яка складає 54305,55 грн. Відповідачем даний розрахунок не спростований ні під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи. Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування, включаючи день погашення. Судом першої інстанції під час розгляду даного спору по суті було перевірено наведену та обґрунтовану позивачем суму пені за прострочення виплати бюджетного відшкодування згідно з податкових декларації з ПДВ за листопад, грудень 2007 з 20.12.2019 по 31.03.2021.

Окрім того, позивач за період з 20.12.2019 по 31.03.2021, посилаючись на положення ч.2 ст. 625 ЦК України, навів розрахунки інфляційних втрат, що складають 29 878,60 грн, 3% річних, що складають 18040,04 грн та штрафних санкцій у розмірі 92829,22 грн.

Відповідач, заперечуючи щодо цієї вимоги та також посилаючись на положення статті 625 Цивільного кодексу України, що також міститься і в апеляційній скарзі, наголосив на обов`язку боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сума, однак якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На переконання відповідача, дана норма доводить, що передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України, норма не може бути застосована до податкових правовідносин, які регулюються спеціальним (податковим) законодавством.

Спростовуючи наведені твердження апелянта, слід врахувати постанову Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, в якій Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення інфляційних нарахувань та суми 3% річних є видом відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. За змістом статті 1192, частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Зокрема, пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Водночас, інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних три відсотка річних процентів та штрафних санкцій є додатковою до основної вимогою.

Далі, Велика Палата Верховного Суду вказала: «…У справі, що розглядається, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому, Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Ураховуючи зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/4590/19, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з Державного бюджету на користь ДП "Ферми ДАНАМ" інфляційних збитків у розмірі 29878,60 грн., три відсотки річних в розмірі 18040,04 грн. та штрафних санкцій за прострочення у розмірі 92829,22 грн., розмір яких не ос порений та не спростований податковим органом.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень апелянта щодо пропуску строку звернення до суду з зазначеними вимогами, колегія суддів зазначає, що статтею 102 ПК України, передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1 статті 102 ПК України); стягнення податкового боргу (пункт 102.4 статті 102 ПК України); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5 статті 102 ПК України).

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 ПК України, встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 ПК України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь висновку про те, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті не вчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість. При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Отже, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

При цьому, строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 24.10.2019 у справі №810/1227/17 та від 02.02.2021 у справі №810/1506/17.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів з наступного дня після повної сплати податковим органом суми бюджетного відшкодування, позаяк пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

У зв`язку з чим, посилання відповідача на загальні положення цивільного процесуального законодавства щодо строку позовної давності є безпідставними, так як останні не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Апелянтом не зазначено про порушення порядку нарахування інфляційних втрат судом першої інстанції, а тому останнім обґрунтовано застосовано Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку № 1078.

Тож, позовні вимоги підлягають задоволенню, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко