Справа № 380/13906/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року

справа №380/13906/21

провадження № П/380/14093/21

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) (далі відповідач) в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 14.05.2021 №557ц про скасування ОСОБА_1 з 14.05.2021 надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) недораховану заробітну плату в розмірі 14 482 (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 76 коп.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 19, АДРЕСА_1 ) заборгованість належних сум при звільненні в розмірі 345831,47 грн заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (, 01011, м. Київ вул. Різницька, 13/15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27.05.2021 по дату постановлення рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №813/7874/14 частково задоволено його позовну заяву до Офісу Генерального прокурора. Зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 2501-ц від 23 жовтня 2014 року про його звільнення; поновлено його на відповідній посаді в Генеральній прокуратурі України з 24 жовтня 2014 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 за результатами розгляду справи в апеляційному порядку змінено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 813/7874/14 в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаних судових рішень наказом Генерального прокурора України №556ц від 14.05.2021 позивача поновлено на посаді начальника Управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Також зазначає, що 19.05.2021 з позивачем було проведено остаточний розрахунок за час вимушеного прогулу з 23.10.2014 по 05.10.2020 шляхом перерахування визначеної судом суми на його картковий рахунок. У структуру його заробітної плати входили посадовий оклад та надбавки за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи.

Поряд з цим, 14.05.2021 Генеральним прокурором видано наказ №557ц, згідно з яким позивачу з 14.05.2021 скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливі роботи, що встановлена відповідно до п. 2 постанови КМУ від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Позивач вважає, що у відповідача не було законодавчих підстав для скасування надбавки, а тому такий наказ є протиправним та таким, що прийняти з порушенням вимог чинного законодавства. Недоплачену заробітну плату з урахуванням надбавки просить стягнути з відповідача.

Наказом від 25.05.2021 №704ц позивача звільнено з органів прокуратури за власним бажанням з 26.05.2021. Після звільнення йому 27.05.2021 виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки. Відповідно до розрахунково листа за травень 2021 року позивачу нараховано 181559,84 грн, в тому числі: посадовий оклад 4670 грн., надбавка за вислугу років 1868 грн, компенсація за невикористані дні відпустки 174358,32 грн та індексація доходів 297,37 грн.

Позивач не погоджується з таким розміром нарахування. Зазначає, що працюючи з 1995 року в органах прокуратури його стаж роботи складає більше 10 років, а тому тривалість його відпустки становить 45 календарних днів. Сумарна кількість днів невикористаної відпустки за період з 23.10.2014 по 26.05.2021 становить 315 календарних днів. Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Позивач вважає, що розрахунковий період слід обчислювати з 01.05.2020 по 30.04.2021. Кількість робочих днів у розрахунковому періоді становить 251. Кількість календарних днів 355. Середньоденна заробітна плата 2335,64 грн. Таким чином, із розрахунку позивача, компенсація за дні невикористаної відпустки становить 520189,79 грн ((251*2335,64)/355*315), а із врахуванням виплаченої суми 345831,47 грн (520189,79-174358,32).

Крім того позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 27.05.2021 по дату постановлення рішення у справі відповідно до ст. 117 КЗпП України.

З цих підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 25.08.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур. Статтею 15 Закону № 1697 (в редакції Закону № 113) визначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах. При цьому, згідно з абзацом 3 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ) за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури». Представник відповідача зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не був переведений до Офісу Генерального прокурора, за час роботи в Генеральній прокуратурі України з 14.05.2021 по 26.05.2021 на посаді начальника управління у складі структурного підрозділу його заробітна плата визначалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505).

Відповідач звертає увагу, що пунктом 1 Постанови № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками, а пунктом 2 надано право керівникам, у межах затвердженого фонду оплати праці, установлювати надбавки, здійснювати преміювання, надавати матеріальні допомоги для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення. Відтак відповідач вважає, що надбавка за виконання особливо важливої роботи є різновидом додаткової заробітної плати, встановлення та скасування якої є дискреційними повноваженнями керівників органів прокуратури. При цьому вказує, що ОСОБА_1 після поновлення на вищевказаній посаді і до його звільнення за власним бажанням не виконувалася особливо важлива робота і відсутні високі досягнення у праці. У зв`язку з цим, наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 № 557ц позивачу правомірно скасовано надбавку за виконання особливо важливої роботи.

Щодо виплати компенсації за невикористані дні відпусток відповідач зазначає, що розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки здійснюється відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Кількість днів невикористаної відпустки становить 303 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 575,44 грн (сумарний заробіток за останні 12 місяців 204281,76 / на кількість календарних днів (без святкових). Таким чином компенсація за невикористані дні відпустки складає 174358,32 грн (575,44 грн * 303 невикористаних днів відпустки).

Також вказує про відсутність правових підстав для стягнення середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України, оскільки відповідачем здійснено своєчасне та повне нарахування заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Від позивача 30.09.2021 надійшла відповідь на відзив (вх. №10227ел), в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 18.10.2021 суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 23.03.2022 суд відмовив у задоволенні клопотань представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач 28.03.2022 подав до суду додаткові пояснення (вх. №23025).

Ухвалою від 29.03.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом Генерального прокурора України № 476ц від 01.04.2014 ОСОБА_1 призначено першим заступником начальника Головного управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту начальником управління захисту конституційних прав і свобод громадян та інтересів держави Генеральної прокуратури України.

Цим наказом позивачу на підставі п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» встановлено з дня призначення на посаду надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавок за класний чин та вислугу років.

Наказом Генерального прокурора №2305-ц від 13.09.2014 позивача призначено на посаду начальника Управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

Цим наказом ОСОБА_1 збережено встановлену за попередньою посадою відсоткову надбавку, з урахуванням надбавок за класний чин та вислугу років.

Наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2501-ц позивача звільнено з посади начальника Управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури, у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 813/7874/14 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 2501-ц від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора, як правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 234 879,15 грн (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень 15 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора, як правонаступника Генеральної прокуратури України, проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 17 439,55 грн, допущено до негайного виконання.

При обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд у цій справі виходив з середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 830,45 грн (830,45 грн х 1487 дні = 1 234 879,15 грн).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 813/7874/14 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, виклавши його в такій редакції:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код 00034051), як правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2 485 431 (два мільйона чотириста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять одну) грн 46 коп. без врахування необхідних до сплати платежів».

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 813/7874/14 залишено без змін.

При обрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 05.10.2020 суд апеляційної інстанції визначав середньоденну заробітну плату позивача з урахуванням коефіцієнтів підвищення заробітних плат працівників прокуратури.

Так, у вказаному судовому рішенні суд апеляційної інстанції встановив, що середньоденна заробітна плата позивача в період з 24.10.2014 по 30.11.2015 становила 830,45 грн, з 01.12.2015 по 05.09.2017 1038,06 грн, з 06.09.2017 по 05.10.2020 2335,64 грн. Таким чином, з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_1 2485431,46 грн (276 р.д. х 830,45 грн +441 р.д. х 1038,06 грн + 770 р.д. х 2235,64 грн).

На підставі вказаних судових рішень та постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №65112535 від 13.04.2021 наказом Генерального прокурора України №556ц від 14.05.2021 позивача поновлено на посаді начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

В той же час наказом Генерального прокурора України від 14.05.2021 №557ц позивачу скасовано з 14.05.2021 за посадою начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, встановлену відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Позивачем 25.05.2021 подано відповідачу заяву, в якій він просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням на підставі п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 26.05.2021 та провести розрахунок при звільненні, виплативши компенсацію за невикористані дні відпустки та матеріальну допомогу на оздоровлення за період 2014-2021 роки.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 25.05.2021 №704ц ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 26.05.2021 у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про Прокуратуру»). Підстава: заява ОСОБА_1

ОСОБА_1 25.05.2021 звернувся до Офісу Генерального прокурора з заявою, в якій просив надати письмовий розрахунок всіх належних йому виплачених сум при звільненні (зокрема, заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, матеріальна допомога) з посади начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України.

У відповідь на цю заяву Офіс Генерального прокурора листом від 10.06.2021 №21-1513вих-21 повідомив позивача, що на виконання виконавчого листа від 10.03.2021 у справі №813/7874/14 виданого Львівським окружним адміністративним судом, державною казначейською службою України здійснено безспірне списання коштів з рахунку Офісу Генерального прокурора на перераховано на картковий рахунок позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2000772,33 грн. Також повідомлено, що позивачу було нараховано компенсацію за невикористані 303 дні відпустки у розмірі 174358,32 грн.

З поданого відповідачем розрахункового листа за травень 2021 року суд встановив, що визначена за судовим рішенням загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу розподілена відповідачем на загальну кількість місяців перебування позивача у вимушеному прогулі. При цьому, місячна заробітна плата позивача за період з жовтня 2014 року по жовтень 2020 року визначена у фіксованій сумі та становила 34047,01 грн.

Вважаючи, що відповідачем неправильно нараховано суму компенсації за невикористані дні відпустки, при виплаті заробітної плати за травень 2021 року не враховано надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи, відтак не проведено повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора №557ц від 14.05.2021 та стягнення недорахованої заробітної плати з урахуванням надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи в розмірі 14482,76 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі Постанова КМУ №505) (в редакції, яка діяла на момент призначення позивача на посаду в Генеральній прокуратурі України), затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури та надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати, зокрема, надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи: прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи) - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин (ранг державного службовця) та вислугу років.

У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується;

В період 2014-2020 років у Постанову КМУ №505 неодноразово вносились зміни. Станом на травень 2021 року абзац шостий підпункту 1 пункту 2 Постанови КМУ № 505 викладено в новій редакції, відповідно до якої надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи), надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років.

Тобто, за діючою редакцією Постанови КМУ №505 при нарахуванні надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи не враховується надбавка за класний чин (ранг державного службовця).

Таким чином, на момент поновлення позивача на посаді в травні 2021 року порядок нарахування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи змінився, відтак ця надбавка не могла нараховуватись та виплачуватись позивачу у розмірі, встановленому йому наказом №576ц від 01.04.2014.

Водночас, умови скасування чи зменшення розміру такої надбавки не змінились. Таке право надано керівникам органів прокуратури.

Суд зазначає, що надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за своєю суттю є певним видом заохочення працівників прокуратури до своєчасного та якісного виконання покладених на них завдань та посадових обов`язків. Можливість виплати такої надбавки та її розмір визначається керівником та безпосередньо залежить від ефективності роботи кожного конкретного працівника прокуратури.

Як встановлено судом, позивач в період з 24 жовтня 2014 року по 13 травня 2021 року не перебував на займаній посаді в Генеральній прокуратурі України (Офісі Генерального прокурора), відтак фактично не виконував завдань та функцій за посадою начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України та органів прокуратури.

Заробітна плата за вказаний період після поновлення на посаді нарахована та виплачена позивачу виходячи з середнього її розміру, тобто не з урахуванням ефективності його роботи, а у зв`язку з перебуванням у цей період у вимушеному прогулі. Тобто, якість роботи позивача у вказаний період об`єктивно не могла бути оцінена.

З цих підстав суд не бере до уваги доводи позивача про те, що така надбавка може бути скасована лише у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни.

Тому, на переконання суду, Генеральний прокурор скасовуючи позивачу надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу відповідача №557ц від 14.05.2021 є необґрунтованою та такої, в задоволенні якої необхідно відмовити.

Оскільки позовна вимога про стягнення з Офісу Генерального прокурора недорахованої заробітної плати в розмір 14482,76 грн є похідною від першої позовної вимоги, то вона також не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 345831,47 грн суд зазначає таке.

При звільненні ОСОБА_1 з займаної посади відповідач виплатив йому компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 174358,32 грн. Вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується наявними у справі доказами.

Отже, право позивача на отримання після звільнення компенсації за невикористані дні відпустки визнається відповідачем, а тому відповідно до ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню. Спірним у цій справі є лише розмір такої компенсації.

Відповідачем визначено розмір компенсації за невикористані дні відпустки виходячи з середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 575,44 грн, в той час як позивач вважає, що при визначенні суми компенсації необхідно враховувати середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 2335,64 грн, який визначений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Надаючи оцінку доводам сторін з цього приводу суд керувався таким.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок № 100).

Абзацом першим пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п.7 розділу IV Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Отже, для обчислення розміру середньої заробітної плати для виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки слід враховувати суми виплат, проведених ОСОБА_1 за період з 01.05.2020 по 30.04.2021.

Позивачу в травні 2021 року виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 05.10.2020 в загальній сумі 2 485 431,46 грн на підставі судових рішень про поновлення його на посаді.

Тобто, за період з 01.05.2020 по 05.10.2021 виплату заробітної плати позивачу проведено відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №813/7874/14. Суд у цій справі встановив, що коефіцієнт підвищення посадового окладу начальника управління Офісу Генерального прокурора з 06.09.2017 складав 2,25. Відповідно середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 з вказаного часу становить 2335,64 грн (1038,06 грн х2,25).

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, визначаючи фактичний розмір заробітку позивача за період з 01.05.2020 по 05.10.2020 суд враховує саме цей розмір середньоденного заробітку позивача.

У цей період було 107 робочих днів. Відтак, розмір заробітної плати позивача у вказаний період у складі загальної суми виплаченого йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 249913,48 грн (2335,64 х 10 р.д.).

В період з 06.10.2020 по 13.05.2021 з боку відповідача було допущено затримку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Суд встановив, що позивач в липні 2021 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №813/7874/14 в сумі 350346 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №380/10648/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.10.2020 по 13.05.2021 в сумі 350346,00 коп.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2022 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі № 380/10648/21 скасовано та позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 124 567,50 грн з нарахуванням, утриманням та перерахуванням у відповідні бюджети/фонди передбачених законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Апеляційний суд для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.10.2020 по 13.05.2021 врахував середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 830,45 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що у спірному випадку середній розмір заробітної плати слід обчислювати виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, у якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, оскільки вказаний Порядок №100 не містить приписів щодо можливості розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням майбутнього підвищення заробітної плати за відповідною посадою, з якої було звільнено працівника (п.10 Порядку №100 виключено на підставі постанови №1213 від 09.12.2020).

Тобто, відповідно до положень Порядку №100 (в редакції, яка діяла в період затримки виконання рішення) розмір середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі визначався по-іншому ніж середня заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача до 05.10.2020, оскільки не враховувались коефіцієнти підвищення посадового окладу.

Таким чином, розмір заробітної плати позивача за період з 06.10.2020 по 30.04.2021 становить 119584,80 грн (124567,50 грн (середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 06.10.2020 по 13.05.2021) 4982,70 грн. (середній заробіток з 01.05.2021 по 13.05.2021).

Отже, сумарний заробіток позивача за останні перед виплатою компенсації за невикористані дні відпустки 12 місяців, який повинен враховуватись для визначення суми компенсації (розрахунковий період), становить 369498,28 грн (249913,48 грн + 119584,80 грн).

З урахуванням викладеного суд зазначає, що загальна суму компенсації за невикористані позивачем дні відпустки за період з 24.10.2014 по 14.05.2021 становить 446 046,30 грн (369498,28 грн : 251 (кількість робочих днів) = 1472,10 грн х 303 днів відпустки = 446046,30 грн).

На підставі наведених обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку, що як позивачем, так і відповідачем невірно визначено розмір компенсації за невикористані дні відпустки, а тому в цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням фактично виплаченої позивачу суми компенсації за невикористані дні відпустки, на користь ОСОБА_1 з Офісу Генерального прокурора необхідно стягнути 271 687,98 грн (446046,30 174358,32 грн) з нарахуванням, утриманням та перерахуванням у відповідні бюджети/фонди передбачених законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача за період з 27.05.2021 по дату постановлення рішення суду, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

На виконання цього рішення суду відповідач повинен вчинити дії зобов`язального характеру - виплатити ОСОБА_1 відповідні суми грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Виходячи із рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, для нарахування і виплати позивачу середньої заробітної плати у зв`язку із невчасним розрахунком при звільненні визначальним є як невиплата належних при звільненні позивачу сум грошової компенсації, так і факт остаточного такого розрахунку. Тобто несвоєчасний розрахунок при звільненні є триваючим правопорушенням.

Встановлення факту остаточного такого розрахунку є необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд повинен оцінити як розмір недоплаченої суми, так і розмір простроченої заборгованості, яку суд має присудити позивачу, період затримки виплати тощо.

Цю суму неможливо правильно визначити в цьому рішенні суду, оскільки суми заборгованих компенсацій ще не виплачені.

Окрім того, зі змісту правової конструкції статті 117 КЗпП України слідує, що виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є можливою лише у разі відсутності спору про виплату належних звільненому працівникові сум.

В даному ж випадку має місце спір щодо розміру грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є передчасною, тому задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки суд відмовив позивачу в задоволенні позовної вимоги за яку ним сплачено судовий збір, то відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 271687,98 грн з нарахуванням, утриманням та перерахуванням у відповідні бюджети/фонди передбачених законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 26.05.2022.

Суддя Р.І. Кузан