Справа № 400/2670/22
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2022 р. № 400/2670/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача з непроведення позивачу на загальних підставах перерахунку пенсії за вислугу років, починаючи з 01.03.2022р., відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-12, Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш уразливих верств населення у 2022 році"; зобов`язати відповідача проводити на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом перерахунки пенсії позивачу, з усіма надбавками та підвищеннями, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262 -12; зобов`язати відповідача провести позивачеві перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 01.03.2022р., відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-12, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш уразливих верств населення у 2022 році", з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 01.03.2022р. на день фактичної виплати затриманої пенсії; допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення всієї суми боргу по пенсії, починаючи з 01.03.2022р. подень фактичної виплати; зобов`язати відповідача в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання; стягнути з відповідача на користь позивача 1 грн. 11 коп. моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем; винести окрему ухвалу суду: про невідповідність директивного листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р. № 4626/02-40 нормам Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення » від 3 липня 1991 №1282-XII, " Порядку проведення індексації грошових доходів населення ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078, в частині обов`язковості виконання судових рішень, дотримання встановленого порядку проведення перерахунку та індексації раніше призначених пенсій

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є пенсіонером та йому не було здійсненно перерахунку пенсії, починаючи з 01.03.2022р., відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, грубо порушив конституційне право позивача на пенсійне забезпечення у старості, та такі дії відповідача мають бути визнані протиправними.

Згідно ст.78 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в яких беруть участь ті самі особи. Судовими рішеннями у справах №№764/12535/13-а, 757/5953/15-а, 814/1030/18, 400/1715/20, 400/7936/21 підтверджено конституційне право позивача, громадянина України, на отримання військової пенсії за вислугу років, відповідно до норм чинного пенсійного законодавства, на рівних з іншими громадянами України умовах, без дискримінації за ознакою місця проживання.

Відповідач, позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що на відповідача не може бути покладено зобов`язання на вчинення дій на майбутнє.

Щодо проведення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, починаючи з 01.03.2022 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з нарахуванням компенсації втрати частини доходу за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати пенсії відповідач зазначив на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 у справі №757/5953/15-а позивачу поновлено виплату пенсії за вислугу років, що передбачена Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) з 01.01.2015.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 по справі № 814/1030/18 Позивачу перераховано розмір пенсії з 01.01.2018 з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону № 2252.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі № 400/7936/21 зобов`язано відповідача установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. до призначеної пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 зобов`язано відповідача при виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. до призначеної пенсії позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії.

Будь-яких інших зобов`язань щодо перерахунку пенсії позивача з врахуванням надбавок, підвищень, доплат у подальшому на відповідача рішенням суду не було покладено, тому відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії з врахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році».

Відповідно до ст. 55 Закону № 2262 нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. ст.1, 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050- ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, зазначена диспозиція статті стосується випадку нарахованої, але не виплаченої суми доходу пенсії. Суми нарахованої, але не виплаченої пенсії позивача за попередні періоди відсутні, а отже, вимоги позивача щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Провадження у справі відкрито 04.05.2022 року за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження), відповідно до вимог ст.263 КАС України.

У зв`язку з початком бойових дій на території України та м.Миколаєва зокрема, оголошення воєнного стану, суд здійснив судовий розгляд в порядку письмового провадження з дотриманням передбачених строків розгляду справи з врахуванням відзиву на позовну заяву, який було направлено до суду пенсійним органом 25.05.2022 року.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, з 16.01.1994 року постійно проживає в державі Ізраїль, місце проживання позивача встановлено в закордонному паспорті.

У червні 1992 року Республіканським військовим комісаріатом в АРК (м.Сімферополь) позивачеві, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-12, призначена пенсія, як кадровому військовослужбовцю, в званні підполковника, звільненому в запас, 26 років вислуги, з видачою пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 . Пенсійне посвідчення вилучено під час виїзду на ПМП за кордон. Виплата пенсії позивачу вперше протиправно припинено з січня 1994 р., внаслідок виїзду на ПМП за кордон, внаслідок чого позивач з 2010 року послідовно звертається до суду щодо захисту порушеного права на пенсійне забезпечення у старості (повторні припинення виплати пенсії, непроведення перерахунків пенсії) .

Постановою Ленінського районного суду міста Севастополя від 28.01.2014 у справі № 764/12535/13-а (2-а/764/101/2014 року), (справа розглядалася з 2010 року), що набрало законної сили, визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Севастополі, відповідач зобов`язаний відновити і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 29.03.2010р.

З 01 січня 2015 р. виплата пенсії знову припинена, в огляду на те, що в м. Севастополі, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, органи Пенсійного фонду України не здійснюють свої повноваження, що позивачем оскаржено в суді. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.06.2015 у справі № 757/5953/15-а, що набрало законної сили, визнані протиправними дії Пенсійного фонду України, відповідач зобов`язаний відновити позивачеві виплату пенсії за вислугу років, з моменту припинення виплати з 01.01.2015р.

Листом Пенсійного фонду України від 17.02.2016р. №1433/Р-11 Головному управлінню ПФУ в Миколаївській області зобов`язано провести нарахування та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-12.

З 01.01.2015 позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача, пенсійна справа № , та отримує пенсію за вислугу років, згідно із Законом № 2262-12, як військовослужбовець який , звільнений з військової служби.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018р. у справі № 814/1030/18,визнані протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській

області, відповідач зобов`язаний перераховувати і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року, з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262 -12.

Рішенням Миколаївськоого окружного адміністративного суду від 30.06.2020р. у справі № 400/1715/20, визнані протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області,та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років позивачу в період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, з розрахунку 100% суми підвищення до пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, з компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021р. у справі № 400/7936/21, визнано протиправними дії Головного управління ПФУ у Миколаївській області, та зобов`язано відповідача встановити та виплачувати позивачу з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022р. № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш уразливих верств населення у 2022 році" (далі: "Постанова КМУ № 118"), з 1 березня 2022 р. розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 та 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підвищуються на коефіцієнт збільшення, встановлений абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, а саме у розмірі 1,14 ( підвищення на 14%).

Як вважає позивач відповідач із 01.03.2022р. порушив його право не провів йому перерахунок пенсії, починаючи з 01.03.2022р., з посиланням на непокладання на відповідача судом зобов`язань щодо проведення перерахунків його пенсії та з березня відповідач і далі виплачує позивачу пенсію у вигляді 5895,60 грн.

При цьому відповідач керується листом Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р. № 4626/02-40, згідно з яким судові рішення виконуються органами ПФУ в обсязі покладених зобов`язань виключно. Якщо в судовому рішенні не зазначено кінцевої дати періоду, протягом якого слід здійснювати нарахування та перерахунок пенсії, виплата такої пенсії проводиться до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни або скасування норм законодавства, якими керувався суд, при винесенні свого рішення.

Відносно вимоги позивача проводити без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масові перерахунки пенсії з усіма надбавками та підвищеннями.

Суд зазначає наступне, відповідно до абз. 2 п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. На відповідача не може бути покладено зобов`язання на вчинення дій на майбутнє.

Відносно вимоги позивача про проведення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, починаючи з 01.03.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з нарахуванням компенсації втрати частини доходу за період з 01.03.2022 по день фактичної виплати пенсії, суд зазначає,що на виконання постанови Печерського районного суду м.Києва від 12.06.2015 у справі № 757/5953/15-а позивачу поновлено виплату пенсії за вислугу років, що передбачена Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) з 01.01.2015.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 по справі № 814/1030/18 позивачу перераховано розмір пенсії з 01.01.2018 з усіма

надбавками та підвищеннями відповідно до Закону №2252.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі № 400/7936/21 зобов`язано відповідача установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. до призначеної пенсії позивачу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 по справі № 400/7936/21 зобов`язано відповідача при виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн. до призначеної пенсії позивачу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії. Будь-яких інших зобов`язань щодо перерахунку пенсії позивача з врахуванням надбавок, підвищень, доплат у подальшому на відповідача рішенням суду не було покладено, тому суд вважає,що відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії з врахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році».

Відповідно до ст. 55 Закону № 2262 нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. ст.1, 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050- ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, зазначена диспозиція статті стосується випадку нарахованої, але не виплаченої суми доходу пенсії. Суми нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_1 за попередні періоди відсутні, а отже, вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати є безпідставними.

Відносно вимоги позивача про негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення всієї суми боргу по пенсії, починаючи з 01.03.2022 по день фактичної виплати, суд зазначає наступне: відповідно до п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ст.1 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Отже, пенсія є періодичним платежем, виплата якої не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати. При цьому, при вирішенні питання про зобов`язання нарахувати та виплатити відповідний періодичний платіж, відсутні підстави для обмеження органу, що відповідальний за здійснення таких платежів, певним часовим проміжком. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 08.07.2014 по справі № 21-222a14. Отже, зазначена вимога є необґрунтованою.

Відносно вимоги позивача про подання звіту про виконання судового рішення. Відповідно до змісту ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках. Позивач, зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю, не зазначає про причини такої необхідності чи обставини, які б свідчили, що рішення суду, ухвалене по цій справі, не буде виконано відповідачем.

Отже, підстави для зобов`язання подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Відносно вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне: відповідно до ч.1, ч. 2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 3-5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 по справі № 750/6330/17 зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Позивачем не обґрунтовано і не доведено факт та розмір заподіяної моральної шкоди, тому вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність відмовити в їх задоволенні.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
1.В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ізраїль ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020 ) відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга