Справа № 520/27883/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 травня 2022 року № 520/27883/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Кегичівської селищної ради (вул. Волошина, буд. 33,смт. Кегичівка, Красноградський район, Харківська область,64003, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення XXI сесії VIII скликання Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 01 грудня 2021 року №5222 Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 .;

-зобов`язати Кегичівську селищну раду Харківська область, Красноградський район, смт. Кегичівка, вулиця Волошина, будинок 33 на найближчій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;вхідний № вхідний №8121/04-16 від 05 листопада 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель комунальної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Рояківська сільська рада).

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що ОСОБА_1 , керуючись частиною 6 статті 118, п. «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України звернувся до Кегичівської селищної ради (надалі - Відповідач) із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель комунальної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Рояківська сільська рада). До вищезазначеного клопотання, Позивачем до клопотання було додано графічні матеріали (викопіювання із Публічної кадастрової карти), на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки до якої найближчим кадастровим номером є :08:005:0122 з копіями документів, що посвідчують особу у відповідності до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України. Вищевказане клопотання з документами було направлено Позивачем цінним листом з описом вкладення по пошті : № 298 від 05.11.2021 року, отримане Відповідачем від 05 листопада 2021 року, вхідний №8121/04-16 від 05 листопада 2021 року.

01 грудня 2021 року Кегичівською селищною радою було прийнято рішення XXI сесії VIII скликання від 01 грудня 2021 року №5222 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 ».

У оскаржуваному рішенні у якості підстави для відмови зазначалося, що: « бажана до відведення у власність земельна ділянка, розташована за межами населеного пункту на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Рояківська сільська рада), представлена земельними наділами/городами жителів села Рояківка. Таким чином, відведення бажаної земельної ділянки одній особі суперечить інтересам широкого кола жителів територіальної громади. Крім того, установлено, що на бажану до відведення у власність гр.. ОСОБА_1 земельну ділянку рішенням Кегичівської селищної ради іншим громадянам вже надано дозволи на виготовлення землевпорядної документації. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №617/763/16-ц надання лозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки є таким, що суперечить вимогам землеустрою та сприяє позбавленню одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру відведення земельної ділянки. З метою недопущення соціальної напруги в громаді, в силу вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, Кегичівська селищна рада вирішила: Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів, для ведення особистого селянського господарства».

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом вважає, що рішення Відповідача є протиправним, безпідставним та вмотивованим у відповідності до норм, що регулюють земельні відносини та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зазначені Відповідачем підстави відмови не відповідають тим, які визначені частиною сьомою статті 118 України, цей перелік є вичерпним, та порушують передбачене Конституцією реалізацію гарантованого права на землю у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, передбачених статтею 121 Земельного кодексу України .

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Згідно зі статтею 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, по регулюють земельні відносини.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Суд вказує, що аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 25.02.2020 по справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 по справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 по справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 по справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 по справі за № 360/536/17-а.

Окрім того, Верховний суд звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Відмовляючи у наданні дозволу, Відповідач, на думку суду, порушив норми Земельного Кодексу України та принцип розсудливості, оскільки своїми діями перешкоджає в реалізації його конституційного права на отримання у власність земельної ділянки.

Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Разом із тим Відповідач відмовляючи Позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою виходив із того, що бажана для позивача земельна ділянка "представлена земельними наділами/городами".

Однак положеннями частини 7 статті 118 ЗК України визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Проте, посилання Відповідача на інші підстави не є тією обставиною, що визначена вищевказаною нормою земельного законодавства як підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації.

В той же час, як встановлено судом, будь-яких доказів та інформації щодо рішень органу місцевого самоврядування про земельні наділи/городи на такій земельній ділянці, прийняття в комунальну власність земельної ділянки представленої земельними наділами/городами та відомостей про реєстрацію права на таке цільове призначення відповідачем на час прийняття рішення не надано.

Окрім цього, відповідно до Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 «Про затвердження класифікації видів цільового призначення земель» такого цільового призначення як «земельні наділи/городи» - відсутні та не регулюються як окрема категорія земель. Земельна ділянка із земель, яку Позивач бажав отримати для особистого селянського господарства, не містить будь яку класифікацію згідно з висновками Відповідача -« наділи/городи». Тобто, земельна ділянка не надана у власність чи користування фізичним та юридичним особам.

Тому, на момент прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні підстави вважати, що земельна ділянка, яка була зазначена на схемі (графічних матеріалах) доданих до клопотання Позивача відносилась до земель « наділи/городи».

За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що ті підстави відмови у наданні Позивачу дозволу на виготовлення проекту із землеустрою, які визначені відповідачем у оскаржуваному рішенні, не грунтуються на положеннях земельного законодавства, а тому рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до статті 25 цього ж Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення і відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, згідно ЗК України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо 5уде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №815/6057/16.

Згідно ч. З ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наслідком скасування неправомірного рішення Відповідача є необхідність повторного розгляду земельного питання із яким звернувся Позивач.

Отже, враховуючи, що Позивачем, з урахуванням вищезазначених норм ЗК України, подано відповідні документи, ним були виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, а у Відповідача не було заперечень, щодо доданих Позивачем документів та правомірних підстав, щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства Позивачем.

Тому на думку суду, Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачено ЗК України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246,257, 258 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення XXI сесії VIII скликання Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 01 грудня 2021 року №5222 Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Кегичівську селищну раду Харківська область, Красноградський район, смт. Кегичівка, вулиця Волошина, будинок 33 на найближчій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;вхідний № вхідний №8121/04-16 від 05 листопада 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га із земель комунальної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області (бувша Рояківська сільська рада).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кегичівської селищної ради (вул. Волошина, буд. 33,смт. Кегичівка, Красноградський район, Харківська область,64003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.