Справа № 140/13262/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/13262/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 04 листопада 2021 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ході здійснення господарської діяльності було придбано транспортні засоби, зокрема: у ПП «ТІМТРЕЙД» придбано автомобіль вантажний MAN TGX 26.440 № НОМЕР_1 , 2016 року випуску, вартістю 779 200,00 грн та напівпричіп тентований SCHMITZ SCS 06 № WSM6314, 2010 року випуску, вартістю 116 700,00 грн; у ПП «ЗЕ АВТО» придбано вантажний автомобіль марки RENAULT модель PREMIUM 460DXI №VF624CPA000005114, 2014 року випуску, вартістю 789 456,00 грн; у ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» придбано причіп тентовий Krone ZZ №WKEZZ03, 2011 року випуску, вартістю 150 200,00 грн. Ці транспортні засоби були зареєстровані у встановленому законом порядку і використовуються в господарській діяльності.

Так, рядок 21 декларації з ПДВ за липень 2021 року було сформовано з урахуванням від`ємного значення попередніх звітних податкових періодів.

У період з 29 вересня 2021 року по 06 жовтня 2021 року ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову перевірку щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт про результати перевірки від 18 жовтня 2021 року №8654/03-20-07-09/.

Цим актом, зокрема, встановлено порушення пункту 199.2 статті 199, підпункту «в» пункту 200.4 підпункту «в» пункту 200.14 статті 200 ПК України, у зв`язку із чим відмовлено в наданні бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2021 року в сумі 305 925,00 грн.

На підставі акту від 18 жовтня 2021 року відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 04 листопада 2021 року, яким встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період липня 2021 року та на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 305 925,00 грн.

Вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на таке.

В ході проведення перевірки контролюючому органу були надані всі необхідні документи (накази про відрядження, маршрутні листи тощо), які безпосередньо підтверджують використання придбаних транспортних засобів у моїй господарській діяльності.

В акті від 18 жовтня 2021 року йдеться про те, що підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ є те, що ФОП ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальників товарів/послуг, що свідчить про безпідставність формування сум ПДВ, які задекларовані до бюджетного відшкодування платником за господарськими операціями з контрагентами ПП «ТІМТРЕЙД», ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ».

Позивач зауважує, що як вбачається з акту перевірки ПП «ТІМТРЕЙД» рішенням про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №11253 від 08 лютого 2021 року внесено до пункту 8 за результатами аналізу наданих підприємством документів. Тобто таке рішення було прийняте вже після того, як у вересні 2020 року придбано у даного підприємства автомобіль вантажний (марка MAN, модель TGX 26.440) та напівпричіп тентований (марка SCHMITZ, модель SCS 06). Аналогічно два інші суб`єкти господарювання були віднесені до категорії «ризикових» вже після придбання ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів (ПП «ЗЕ АВТО» на підставі рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №3115 від 18 січня 2021 року та ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» на підставі рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку №3098 від 18 січня 2021 року).

Вважає, що відповідачем не доведено, що позивач як платник податків, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

До того ж порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування додатком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення податкового кредиту, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагента не здобуто та якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою судді від 24 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав те, що ФОП ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальників товарів/послуг, що свідчить про безпідставність формування сум ПДВ, які задекларовані до бюджетного відшкодування платником за господарськими операціями з контрагентами ПП «ТІМТРЕЙД», ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ».

Відтак, вищенаведена інформація, свідчить про ризиковість здійснених господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП «ТІМТРЕЙД», ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» суми ПДВ по яких задекларовані до бюджетного відшкодування у липні 2021 року.

Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації за наявності) встановлено: на підставі вищевикладеного та пункту 199.2. статті 199, підпункту «в» пункту 200.4 та підпункту «в» пункту 200.14. статті 200 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку у податковій декларації за липень 2021 року на суму 305 925,00 грн.

Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 у декларації з податку на додану вартість за липень 2021 року з додатками та розрахунком суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку безпідставно задекларовано бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) в розмірі 305 925,00 грн.

Таким чином, відповідно до пункту 200.1, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за №159/28289 із змінами і доповненнями, ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за липень 2021 року в сумі 305 925,00 грн.

Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) встановлено, що внаслідок порушень описаних в пункті 3.3.2 даного акту залишок від`ємного значення що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) збільшується перевіркою на 305 925,00грн.

У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позов повністю, з підстав викладених у позовній заяві.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 18 жовтня 2021 року №2945 (а. с. 31) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої 18 жовтня 2021 року складено акт №8654/03-20-07-09/ НОМЕР_2 (а. с. 32-49).

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення пункту 199.2. статті 199, пункту 200.1, підпункту «б, в» пункту 200.4 та підпункту «в» пункту 200.14. статті 200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями) та Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку надодану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції Українці 29 січня 2016 р. за №159/28289 (із змінами і доповненнями) ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за липень 2021 року в розмірі на суму 305 925,00 грн.

На підставі зазначеного акту, винесено податкове повідомлення-рішення від 04 листопада 2021 року № згідно якого виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період липень 2021 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 305 925,00 грн (а. с. 50).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який визначає, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом норм підпунктів 200.1,200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг, (підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (підпункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, серед іншого, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України постачання товарів будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу норм пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996- XIV (далі - Закон №996- XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №107/20 від 09 вересня 2020 року та акту прийому-передачі від 21 жовтня 2020 року №107/20 у ПП «ТІМТРЕЙД» придбано автомобіль вантажний MAN TGX 26.440 № НОМЕР_1 , 2016 року випуску, вартістю 779 200,00 грн (а. с. 51-53).

На відпуск товару ПП «ТІМТРЕЙД» було виписано видаткову накладну №1503 від 21 жовтня 2020 року та податкові накладні від 15 жовтня 2020 року №32 на загальну суму 479 200,00 грн, в т.ч. ПДВ 79 866,67 грн, та від 21 жовтня 2020 року №33 на загальну суму 300 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 50 000 грн (а. с. 54-56).

Оплату за поставлений товар здійснено 15 жовтня 2020 року відповідно до платіжного доручення №3558 у сумі 479 200,00 грн (в т.ч. ПДВ 79 866,67 грн) та 21 жовтня 2021 року на суму 300 000,00 грн (в т.ч. ПДВ 50 000,00 грн) відповідно до платіжного доручення №3570 (а. с. 58-59).

Даний транспортний засіб зареєстровано в сервісному центрі 0741 з державним номерним знаком НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 60).

На підставі договору купівлі-продажу №108/20 від 09 вересня 2020 року та акту прийому-передачі від 21 жовтня 2020 року у ПП «ТІМТРЕЙД» придбано напівпричіп тентований SCHMITZ SCS 06 №WSM6314, 2010 року випуску, вартістю 116 700,00 грн (а. с. 61-63).

На відпуск товару ПП «ТІМТРЕЙД» було виписано видаткову накладну №1504 від 21 жовтня 2020 року та податкову накладну №31 від 07 жовтня 2020 року на загальну суму 116 700,00 грн., в т.ч. ПДВ 19 450,00 грн (а. с. 64-65).

Оплату за поставлений товар здійснено відповідно до платіжного доручення №3539 від 07 жовтня 2020 року на суму 116 700,00 грн (в т.ч. ПДВ 19 450,00 грн) (а. с. 67).

Даний транспортний засіб зареєстровано в сервісному центрі 0741 з державним номерним знаком НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (а. с. 68).

На підставі договору купівлі-продажу №39-01/20 від 24 січня 2020 року та акту прийому-передачі від 24 січня 2020 року у ПП «ЗЕ АВТО» придбано вантажний автомобіль марки RENAULT модель PREMIUM 460DXI №VF624CPA000005114, 2014 року випуску, вартістю 789 456,00 грн (а. с. 69-71).

На відпуск товару ПП «ЗЕ АВТО» було виписано видаткову накладну №РН-0000030 від 24 січня 2020 року та податкову накладну №57 від 24 січня 2020 року на загальну суму 789 456,00 грн, в т.ч. ПДВ 131 576,00 грн (а. с. 72-73).

Оплату за поставлений товар здійснено 03 лютого 2020 року частково у сумі 489 456,00 грн (в т.ч. ПДВ 81 576,00 грн) відповідно до платіжного доручення №3306 та 17 квітня 2020 року у сумі 200 600,00 грн (в т.ч. ПДВ 33 433,33 грн) платіжним дорученням №3427 та 30 квітня 2020 року у сумі 99 400,00 грн (в т.ч. ПДВ 16 566,67 грн) платіжним дорученням №3458 (а. с. 75-77).

Даний транспортний засіб зареєстровано в сервісному центрі 0741 з державним номерним знаком НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 (а. с. 78).

На підставі договору купівлі-продажу №222/20 від 17 квітня 2020 року та акту прийому-передачі від 10 червня 2020 року у ПП «ОЛОР ГЛОБАЛ» придбано причіп тентовий Krone ZZ №WKEZZ03, 2011 року випуску, вартістю 150 200,00 грн (а. с. 79-81).

На відпуск товару ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» було виписано видаткову накладну №503 від 10 червня 2020 року та податкову накладну №52 від 21 квітня 2020 року на загальну суму 150 200,00 грн, в т.ч. ПДВ 25 033,33 грн (а. с. 82-83).

Оплату за поставлений товар здійснено 21 квітня 2020 у сумі 150 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 25 033,33 грн) платіжним дорученням №3428 (а. с. 85).

Даний транспортний засіб зареєстровано в сервісному центрі 0741 з державним номерним знаком НОМЕР_9 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 (а. с. 86).

У подальшому подано до ГУ ДПС у Волинській області податкову декларацію з ПДВ за липень 2021 року, та подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4), в якій було заявлено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 305 925,00 грн (а. с. 17-23).

Суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив ФОП ОСОБА_1 у заявленій заяві про повернення бюджетного відшкодування та критично оцінює доводи відповідача,що ФОП ОСОБА_1 не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальників товарів/послуг, що свідчить про безпідставність формування сум ПДВ, які задекларовані до бюджетного відшкодування платником за господарськими операціями з контрагентами ПП «ТІМТРЕЙД», ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» з огляду на таке.

В акті перевірки від 18 жовтня 2021 року відповідач вказав, що в охопленому перевіркою звітному періоді платник податків ОСОБА_1 оформляв взаємовідносини з ризиковими контрагентами, відображення яких в бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.

Так, відповідач зауважив, що рішеннями про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 18 грудня 2020 року №100516 та від 08 лютого 2021 року №11253 ПП «ТІМТРЕЙД» віднесено до ризикових платників податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості.

Рішенням про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 18 січня 2021 року №3115 ПП «ЗЕ АВТО» віднесено до ризикових платників податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості.

Рішеннями про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 18 січня 2021 року №3098 та від 22 лютого 2021 року №15323 ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» віднесено до ризикових платників податку на підставі пункту 8 Критеріїв ризиковості.

Суд зазначає, що порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування додатком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема в постановах від 20 березня 2020 року у справі №813/5407/15, від 10 квітня 2020 року у справі №440/1082/19.

При цьому, варто зазначити, що рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку по ПП «ТІМТРЕЙД, ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» були прийняті уже після придбання транспортних засобів у вказаних контрагентів.

Окрім того, слід зауважити, що під час проведення господарських операцій платник і по датків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №826/6280/13-а, від 27 березня 2018 року №816/809/17.

Сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення податкового кредиту, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагента не здобуто та якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Таку правову позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд України та схожа позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булавес» АД проти Болгарії». і

Навіть в разі порушення контрагентом податкового законодавства позивач не може нести відповідальність за його дії, якщо податковий орган не доведе обізнаності позивача про такі дії контрагента, узгодженості дій з контрагентом для отримання податкової вигоди, тощо.

Під час перевірки всі первинні документи досліджувалися податковим органом, усі вони містять необхідні реквізити та інформацію, з якої можливо встановити зміст і обсяг спірних господарських операцій, що дозволяє дійти обґрунтованого висновку, що господарські операції між мною та ПП «ТІМТРЕЙД», ПП «ЗЕ АВТО», ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» документально підтверджені та фактично здійснені з метою використання в оподатковуваних операціях. Відповідачем не здобуто доказів, які б спростовували реальність таких операцій, визначали б відсутність у мене відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, невідповідність господарських операцій цілям моєї господарської діяльності, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності вказували не те, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), тобто не здобуто будь-яких належних доказів нереальності спірних господарських операцій.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з того, що господарські операції між позивачем та його контрагентами здійснені відповідно до умов чинного законодавства, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 3 059,25 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач не погоджується із заявленим до відшкодування розміром судових витрат на професійну правничу допомогу, вважає його неспівмірним із предметом позову, складністю справи.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: копії договору про надання правничої допомоги від 08 листопада 2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Леміщаком Д.М. (а. с. 159-160),детальний опис робіт (наданих послуг), платіжне доручення від 19 листопада 2021 року №4132 на суму 15 000,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що розгляд цієї справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ця справа є справою незначної складності; підготовка позовної заяви у справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, зокрема, в частині правового обґрунтування з огляду на інші судові справи позивача.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет та категорію спору, суті виконаних послуг, та приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу адвоката, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15 000,00 грн, є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 3 059,25 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12 листопада 2021 року №4116 на суму 2 270,00 грн та від 19 листопада 2021 року №4131 на суму 789,25 грн (а. с. 15, 167).

Керуючись статтями 2, 139, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області ввід 04 листопада 2021 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 059,25 грн (вісім тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 25 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679).

Суддя Ф.А. Волдінер