Справа № 380/23002/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/23002/21 пров. № А/857/5283/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/23002/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови у призначенні, перерахунку та виплаті із 13.11.2013 року пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії - призначити, перерахувати та виплатити із 13.11.2013 року, з урахуванням виплачених сум, пенсію за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні, перерахунку та виплаті із 13.11.2013 року пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути питання про призначення, перерахунок та виплату ОСОБА_1 із 13.11.2013 року пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду в даній справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, при призначенні пенсії позивачу, не врахував до вислуги років пільговий період обчислення вислуги військової служби, внаслідок чого призначив позивачці пенсію на підставі пункту «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 цього Закону, який визначає кращі умови пенсійного забезпечення. Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача провести призначення, перерахунок та виплату пенсії позивача із розрахунку більшого відсоткового значення пенсії, суд першої інстанції вказав, що це питання входить до виключних дискреційних повноважень відповідача, тому зобов`язав відповідача повторно розглянути питання про призначення, перерахунок та виплату пенсії з 13.11.2013 року.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що вислуга років для призначення пенсії враховується лише у календарному обчисленні, без урахування пільгового. Оскільки позивачка на час призначення пенсії не мала 20 календарних років вислуги, однак мала 25 років страхового стажу, то пенсія позивачці призначена на підставі пункту «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 цього Закону, у якому є умова 20 років вислуги. Через це пенсія позивачці призначена в розмірі 50% за 25 років страхового стажу і по 1% за два роки страхового стажу понад 25 років. Також відповідач звертає увагу на пропуск строку звернення до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 07.10.2013 року № 182-ос-1 позивачка звільнена з військової служби у відставку за віком за пунктом «в» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом начальника цього ж загону від 12.11.2013 року № 208-ос виключена із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 12.11.2013 року.

З 13.11.2013 року позиваці призначена пенсія за вислугу років, відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто по змішаному стажу.

Сторони не заперечують, що позивачка має 27 повних календарних років страхового стажу. З них вислуга військової служби складає 25 років 04 місяці 10 днів (в календарному обчисленні 19 років 00 місяців 03 дні, у пільговому обчисленні 06 років 04 місяці 07 днів).

Розмір пенсії позивачки становить 52% грошового забезпечення, з розрахунку 50% за 25 років страхового стажу та 2 % за 2 роки понаднормативного стажу.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із пунктом «а» частини 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Водночас, пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Наведені норми визначають різні розміри пенсій та різні підстави для призначення пенсій. Для призначення пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необхідно мати 21 календарний рік та 6 місяців вислуги військової служби, для тих хто звільнений з військової служби з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року (позивачка звільнена з військової служби 12.11.2013 року).

Натомість, пенсія у розмірі, передбаченому пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначається для осіб, які не мають вказаного у пункті «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» стажу військової служби, однак мають вік 55 років, страховий стаж 25 років та вислугу військової служби не менше 12 календарних років і 6 місяців.

Спірним у цій справі є зарахування до вислуги військової служби пільгового обчислення вислуги років і таким чином можливість призначення пенсії на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі, який передбачений пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі -Порядок № 393).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 393, для призначення пенсій за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба в Державній прикордонній службі.

До пільгової вислуги років позивачці зараховано період служби у Державній прикордонній службі, який, у пільговому обчисленні, становить 06 років 04 місяці 07 днів.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність у особи певної кількості років певного виду служби забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку та працездатності особи.

Визначення у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пільгові умови призначення пенсій, відповідно до Порядку 393, полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18.

Завдяки такому зарахуванню особа може швидше вийти на пенсію або мати більший розмір пенсії у відсотковому відношенні, оскільки пільгова вислуга років збільшує загальну тривалість вислуги років, яка є необхідна для цих потреб.

Апеляційний суд встановив те, що фактична вислуга років позивачки у календарному обчисленні складає 19 років 00 місяців 03 днів, а у пільговому обчисленні 25 років 04 місяці 10 днів.

Ці обставини сторонами не заперечуються.

Зважаючи на це, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів у тому, що позивачка має право на розрахунок розміру її пенсії, з врахуванням пільгового обчислення вислуги років.

При цьому позивачка зазначає, що через те, що відповідач не врахував до вислуги військової служби кількість років служби у пільговому обчисленні, відповідач неправильно призначив позивачці пенсію.

Призначення та виплата пенсії за вислугу років з підстав передбачених п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто по змішаному стажу, призводить до порушення, на думку позивачки, її права на отримання пенсії за вислугу років у більшому відсотковому розмірі грошового забезпечення, оскільки розмір пенсії за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка призначена на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 цього Закону складає 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення за стаж військової служби понад 20 років та за кожен рік вислуги понад 20 років збільшується на 3 % відповідного розміру грошового забезпечення, у той час як пенсія, яка призначена за п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону становить 50% за страховий стаж 25 років і збільшується на 1 % за кожен рік стажу понад 25 років.

З врахуванням висновку апеляційного суду про те, що до вислуги років служби зараховується кількість років служби у пільговому обчисленні, ці доводи позивачки є обґрунтованими, оскільки в такому випадку, на день призначення пенсії позивачка мала більше 21 року і 6 місяців вислуги військової служби, що дає їй право на призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі, який передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 цього Закону, і має кращі умови пенсійного забезпечення порівняно із нормами п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для пенсій, які призначені на підставі п. «б» ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Щодо строку звернення до суду із цим позовом, то апеляційний суд звертає увагу на правову норму ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно з якою, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що позивачка просить відповідача здійснити призначення, перерахунок та виплату пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак, апеляційний суд з`ясував, що суть цих вимог зводиться до переведення позивачки на пенсію на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки пенсія позивачці первинно була призначена раніше.

Вказане, на переконання апеляційного суду, дає можливість зробити висновок про те, що основною вимогою позивачки є перерахунок пенсії, на підставі іншої норми закону, ніж була застосована при її призначенні.

Отже, твердження відповідача про пропуск позивачкою строку звернення в суд із цим позовом є безпідставими, так як звернення з позовом про перерахунок пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», строком не обмежується.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачці у призначенні пенсії, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі, який передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 цього Закону з 13.11.2013 року.

Щодо вимог позивачки про визнання дій відповідача, щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі, який передбачений п. «а» ч. 1 ст. 13 цього Закону, протиправними, то апеляційний суд вважає, ці вимоги безпідставними, зважаючи на те, що пенсія позивачці на підставі цієї норми ще не призначена, а отже не може бути перерахована і виплачена.

Що стосується вимог позивачки про зобов`язання відповідача призначити, перерахувати та виплатити з 13.11.2013 року, з урахуванням виплачених сум, пенсію за вислугу років, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення, то апеляційний суд зазначає, що призначення пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд не може втручатися у ці повноваження відповідача.

Апеляційний суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути питання про призначення позивачці пенсії, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 13.11.2013 року.

Зважаючи на наведене, адміністративний позов необхідно задовольнити частково, визнавши відмову у призначенні позивачці позивачці пенсії, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 13.11.2013 року, протиправною та зобов`язавши відповідача розглянути питання про призначення та виплату позивачці з 13.11.2013 року пенсії, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням вищевказаних висновків суду.

Згідно із частиною 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати і позов задовольнити частково.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що спір у цій справі є немайновим та містить одну основну позовну вимогу та другу похідну, то при частково задоволенні позову сума судового збору, яку належить стягнути на користь позивачки не змінюється.

Тому на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необхідно стягнути 908 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року в справі № 380/23002/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 13.11.2013 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 з 13.11.2013 року пенсії за віком, на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 26.05.2022 року