Справа № 420/7288/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7288/21
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В.

за участі представника апелянта Пінчука Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 07.05.2021р. просив визнати протиправними та скасувати рішень про відмову у реєстрації податкових накладних у кількості 542 рішення та зобов`язання ДПС України зареєструвати ПН датою їх подання.

В обґрунтування позову зазначалось, що у зв`язку із поставкою товару Товариством було складено податкові накладні та направлено їх на реєстрацію до податкового органу. Однак, реєстрація була зупинена з підстав відповідності платника податку критеріям ризиковості. Після направлення на адресу фіскального органу додаткових документів, які підтверджують реальність проведених операцій, у реєстрації податкових накладних було відмовлено, про що прийнято відповідні рішення. Позивач вважає прийняті рішення необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ним були подані всі документи, а оскаржувані рішення не визначають, яких саме документів не вистачає для реєстрації податкових накладних.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одесі позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Державна податкова служба України надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено про ненадання платником податку всіх необхідних для реєстрації копій документів. При цьому, характеризуючи господарські правовідносини, представник відповідача вказав, що подальша реалізація табачної продукції контрагентом ТОВ «Горпреса» не встановлена, тобто простежується розрив ланцюга постачання.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття невірного рішення з огляду на те, що оскаржувані рішення були прийняті у травні 2018 року,а позов подано у квітні 2021року , з порушенням строків звернення до суду, передбачених ст..122 КАС України.

Зазначені обставини , на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Також, відносно строку звернення до суду позивач зазначає, що надавав клопотання про поновлення пропущеного строку, яке ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 р. вирішено та поновлено позивачу такий строк.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте прокольною ухвалою суду у задоволенні заяви відмовлено.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.1999 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» було зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

13.12.1999 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» було взято на облік в органах державної податкової служби.

Згідно відомостей ЄДР основним видом діяльності позивача є 46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами (основний). Також позивач здійснює наступні види економічної господарської діяльності:

46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами;

46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами;

47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах;

47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах;

73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

16.06.2013 року між ТОВ «Тедіс Україна» та ТОВ «ГОРПРЕСА» було укладено договір поставки № 0831-ОД/11, який діяв до 31.12.2020 р. та Договір поставки № 02-IQOS/OД/17/KK товарів IQOS та тютюнових виробів для електричного нагрівання від 23.05.2017 р., строк дії якого - до 31.12.2020 р.

Згідно з умовами пунктів 1.1 Договорів, ТОВ «Тедіс» зобов`язався поставляти Покупцю Товар (тютюнові та інші вироби, товари IQOS, тютюнові вироби для електричного нагрівання), а останній, в свою чергу, взяв на себе зобов`язання оплачувати поставлений товар на умовах визначених у Договорах.

На виконання умов укладених Договорів, позивач в період з 31 березня 2018 року по 07 квітня 2018 року здійснив ряд поставок товару Покупцю.

За вказаними господарськими операціями з поставки Покупцю Товару, Товариством було складено та направлено на реєстрацію в ЄРПН податкові накладні в кількості 542од.

В період з 13.04.2018 р. по 27.04.2018 р. через програму електронного документообігу "M.E.Doc" Товариством було отримано квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних.

У квитанціях вказано, що відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація ПН/РК Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН/РК відповідає вимогам пп. 1.6 п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Запропоновано Товариству надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Товариством за допомогою програми електронного документообігу «М.Е.Dос» до контролюючого органу були подані Пояснення для підтвердження реального характеру господарських операцій з поставки тютюнових виробів ТОВ «Горпреса».

На підтвердження викладених у Поясненнях обставин щодо реального характеру господарських операцій ТОВ «Тедіс» були надані контролюючому органу копії первинних документів, складених в ході здійснення господарських операцій.

За результатами розгляду наданих Товариством пояснень та копій первинних документів, які складалися в ході здійснення господарських операцій з поставки товару, Комісією ДФС України були прийняті Рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, перелік яких наведений у позовній заяві.

Підставою для прийняття частини спірних рішень стало ненадання позивачем копій первинних документів щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством (документи, які не надано, підкреслити), інша частина рішень прийнятті у зв`язку із ненаданням Позивачем копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, акті приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

За наслідком встановлених обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних рішень.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Так, згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.2 ст. 201 ПК України, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 201.16 ст. 201 ПК України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.

Згідно пп. 201.16.3 п. 201.16 ст. 201 ПК України, підстави для прийняття комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок роботи комісії визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних приймається та надсилається платнику податку протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та документів, поданих відповідно до підпункту 201.16.2 цього пункту.

Форма таких рішень встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані рішення про відмову в реєстрації податкових накладних, які є предметом спору у цій справі, були прийняті у період з 14 по 23 травня 2018 року включно, а позовна заява про визнання протиправними та скасування рішень ДФС України була подана до суду 30.04.2021року (вхідн. номер ел/7151/21).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Стаття 123 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема, частиною третьою цієї статті визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження , відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Судова практика стосовно строків звернення до суду за позовами про оскарження рішення контролюючого органу неодноразово змінювалась, проте 26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №500/2486/19, відступив від висновків викладених у постановах Верховного Суду у справах №818/309/18 та №2540/2576/18, сформувавши правовий висновок, який є у часі останнім та обов`язковим до застосування судами при розгляді аналогічних спорів.

Так, у цій справі КАС ВС дійшов висновку, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Так, за правилами ч.1 та 2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 вказаної вище статті).

Положеннями ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція Верховного Суду, викладена у цій постанові, полягає перш за все у тому, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами КАС, а не ПК України. Відповідно до позиції Верховного Суду, строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається ч.1 ст.122 КАС і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є рішення щодо зупинення реєстрації 542-ох податкових накладних, прийнятих у період травень-червень 2018р.

При цьому, позивачем до суду першої інстанції було подано позовну заяву лише 30 квітня 2020р., тобто майже через три роки з моменту виникнення спірних правовідносин та з моменту, коли позивач дізнався про порушення його прав оскаржуваними рішеннями.

Разом з тим, судова колегія звертає, що під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «ТЕДІС УКРАЇНА» починаючи з лютого 2019р. подавало інші позовні заяви до Державної податкової служби України та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації податкових накладних, прийнятих у 2018р., тобто, позивач був обізнаний про порушення своїх прав, та вживав заходи для їх поновлення, вибірково звертаючись до суду з відповідними позовами.

В свою чергу, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним фактам та клопотанню відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та поновив позивачу строк звернення до суду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

На думку судової колегії, товариством у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із вищезазначеними вимогами, проте апелянтом в апеляційній скарзі наведено достатні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо доводів позивача про те, що зміна судової практики є поважною причиною для поновлення пропущеного строку, колегія суддів не приймає та зазначає, що зміна Верховним Судом правової позиції не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд наголошує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

При цьому, у рішенні Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі №1.380.2019.006119 суд зазначив , що спірним у цій справі є питання застосування строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не проводилася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, а відтак, саме в межах цього питання і здійснюється касаційний перегляд судових рішень у цій справі.

Разом з тим, у постанові від 02.07.2020 р. у справі №1.380.2019.006119 колегія суддів Верховного Суду звернула увагу, що відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними по відношенню до приписів статті 122 КАС України була викладене у постанові Верховного Суду від 11.10.2019 р. справа №640/20468/18.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позиції відносно застосування приписів статті 122 КАС України при зверненні до суду щодо категорії справ про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН, незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження, була висловлена Верховним Судом у жовтні 2019 р. у справі №640/20468/18.

Однак, з позовною заявою позивач звернувся до суду у квітні 2021 року, майже через 2 роки після такого рішення суду, тому за таких обставин, судова колегія погоджується з доводами апелянта, викладеними в апеляційній скарзі, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Право особи на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, зокрема строком звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, що установлений чинним процесуальним законодавством.

В даному випадку, спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема, рішень про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН, нормами ПК України не визначено.

При цьому, вищевикладеними положеннями п. 102.1 ст. 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, а не строки оскарження рішень податкових органів, які прямо не впливають на донарахування податкових зобов`язань.

Тому, враховуючи те, що Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає загальний 6-місячний строк звернення до суду, встановлений КАС України.

Крім того, зазначені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією КАС ВС, викладеною в постанові у справі №420/6333/20, між тими самими сторонами, а саме ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" та Державною податковою службою України, з аналогічним предметом позову щодо оскаржень рішень про відмову в реєстрації податкових накланих за період червень-вересень 2018 року, відповідно до якої Верховний Суд дійшов до висновку, що у справах цієї категорії застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами КАС України, а не ПК України, тому Верховним Судом ухвалу Одеського окружного адміністративного суду та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду про залишення адміністративного позову ТОВ "ТЕДІС УКРАЇНА" без розгляду залишено без змін.

В свою чергу, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, чим допущено порушення норм процесуального права, які є підставою скасування оскаржуваного судового рішення та залишення поданого адміністративного позову без розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 123, 240, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 26.05.2022 року

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець