Справа № 380/15435/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора та стягнення середнього грошового забезпечення.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить :

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/20;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/20 за період з 05.03.2021 року по 04.08.2021 року у розмірі 151 351,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправну бездіяльність відповідача щодо виконання рішення суду про його поновлення на роботі, з огляду на що вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки виконання такого рішення суду. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 17.09.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому проти позовних вимог заперечує повністю. Вказує, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання. На дотриманні такої правової позиції наголошується і судовою практикою, зокрема, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 (справа № 802/780/16-а), а також Верховим Судом України у постанові від 23.06.2015 у справі № 2а-3138/10). Таким чином, право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому вважає, що суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. Вказує, що зі зверненням щодо поновлення на посаді ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора звернувся лише 17.06.2021 (вхідний від 24.06.2021 № 144555-21). У подальшому, а саме 07.07.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист від 04.03.2021 у справі № 640/1531/20, яким Офіс Генерального прокурора зобов`язано поновити ОСОБА_3 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України. На підставі вказаного виконавчого листа, а також рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 та заяви ОСОБА_3 , наказом Генерального прокурора від 05.08.2021 № 1209ц його поновлено на раніше займаній посаді з 25.12.2019. Окрім цього, до видання Генеральним прокурором наказу від 05.08.2021 № 1209ц інформація про відкриття Державною виконавчою службою Міністерства юстиції України виконавчого провадження з приводу поновлення ОСОБА_3 на вказаній посаді до Офісу Генерального прокурора не надходила. Таким чином вини у несвоєчасному виконанні Офісом Генерального прокурора рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 не вбачається, а відтак відсутні підстави, передбачені статтею 236 КЗпП України для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на посаді. Просить повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

28.10.2019 наказом Генеральної прокурори України за № 1269ц ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України.

21.12.2019 наказом Генеральної прокуратури України за № 2099ц позивача звільнено із посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 у справі №640/1531/20, позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано наказ Генерального прокурора України № 2099ц від 21.12.2019. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць, що складає 31 592,74 грн, підлягає до негайного виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №640/1531/20, апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року змінити, виклавши абзац п`ятий резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 грудня 2019 року по 04 березня 2021 року у розмірі 437 890 (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 14 коп., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів».

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.07.2021 у справі № 640/1531/20, адміністративне провадження № К/9901/24864/21, у відкритті касаційного провадження за касаційною скагою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Листом від 02.07.2021 за № 07-1092-21 Офіс Генерального прокурора повідомив позивача про те, що питання про поновлення останнього на посаді перебуває на розгляді у керівництва Офісу Генерального прокурора, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду.

05.08.2021 наказом Офісу Генерального прокурора за № 1209ц, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України).

Аналогічна за змістом норма міститься в п.3 ч.1 ст.371 КАС України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.04.2021 у справі №461/1303/19, від 30.04.2020 у справі №260/1424/18.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі виплаті не підлягає.

Як встановлено судом, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №640/1531/20, в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання.

Таким чином, обов`язок виконання цього рішення в частині поновлення на посаді виникнув з того часу, відколи воно ухвалене судом, тобто після постановлення 04.03.2021.

Дата отримання Офісом Генерального прокурора копії повного тексту даного рішення не змінює дати виникнення даного обов`язку, як і дата звернення позивача з заявою про виконання судового рішення чи дата отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в постановах від 09.02.2018 у справі №П/811/218/14, від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а.

Проте, наказ про поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду Офіс Генерального прокурора видав лише 05.08.2021.

Тобто, у період з 04.03.2021 по 05.08.2021 рішення суду в добровільному порядку не було виконане.

Європейський Суд з прав людини у п. 46 рішення у справі "Юрій Іванов проти України" (Заява N 40450/04) від 15 жовтня 2009 року зазначив, що: "Щодо питання прийнятності скарг про невиконання рішення від 29 липня 2003 року, Суд повторює, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" ( 974_216 ) (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (N 2), п. 68).

У п. 48-49 вказаного рішення зазначено, що Суд вважає, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

На таких самих підставах Суд визнає, що такий стан справ породжував питання про відповідальність держави за виконання судового рішення від 29 липня 2003 року і що у зв`язку з його невиконанням заявник може претендувати на статус жертви від порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) та статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ).

Європейський Суд з прав людини у п.51-54 вказаного рішення відмітив, що право на суд, захищене статтею 6 ( 995_004 ), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії" ( 980_045 ), N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України" ( 974_014 ) (Zubko and Others v. Ukraine), NN 3955/04, 5622/04, 8538/04 і 11418/04, п. 70, ECHR 2006-VI).

Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ); рішення у справі "Ромашов проти України"( 980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" ( 980_251 ) (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" ( 974_196 ) (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" ( 980_226 ) (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" ( 980_351 ) (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Також у п. 98 вказаного рішення Суд вказав, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

За наведених обставин суд дійшов висновку, що в період з 04.03.2021 по 05.08.2021 відповідач не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного добровільного виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/20 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи та з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України.

Зазначене є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період.

Відповідно до ч.3 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно довідки виданої Офісом Генерального прокурора від 17.08.2020 №21-1021зп, сума середньоденної заробітної плати Позивача складає 1469,43 грн.

Відтак, оскільки рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/21, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді, не виконувалось відповідачем до 05.08.2021 року, коли наказом від 05.08.2021 за № 1209ц, ОСОБА_1 поновлено на посаді з 25.12.2019 року (103 робочих днів).

Згідно з наданим позивачем розрахунком середній заробіток за весь період затримки невиконання рішення суду становить 151351,29 грн (1469,43 грн *103 робочих днів).

Суд погоджується з визначеним позивачем розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з огляду на те, що період затримки виконання рішення з становить 103 робочих днів, а розмір середньоденного заробітку позивача 1469,43 грн. (довідка Офісу Генерального прокурора від 17.08.2020 №21-1021зп)

З огляду на наведене, сума середнього заробітку позивача за 103 робочих днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 151351,29 грн, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати у розмірі судового збору в сумі 1513,15 грн, згідно квитанції №0.0..1 від 04.10.2021.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2021 у справі № 640/1531/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України.

3. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 640/1531/20 за період з 05.03.2021 по 04.08.2021 у розмірі 151 351,29 грн (сто п`ятдесят одна тисяча триста п`ятдесят одна гривня, 29 копійок).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 1513,15 грн (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень, 15 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 25.05.2022.

Суддя Коморний О.І.