Справа № 320/7115/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року Київ №320/7115/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКІНТЕРКОМ" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "БРОКІНТЕРКОМ" з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить:

- визнати митну вартість, заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю "БРОКІНТЕРКОМ" за ЕМД від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258;

- скасувати рішення про коригування митної вартості від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.02.2020 №UA110110/2020/00014;

- зобов`язати Дніпровську митницю Держмитслужби повернути на рахунок позивача кошти у розмірі 21 890,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивачем було визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту). Цей показник було заявлено у митній декларації до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару.

Згідно з ухвалою від 19.08.2020, суд залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКІНТЕРКОМ" без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

Відповідно до ухвали від 31.08.2020, суд продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час митного контролю та митного оформлення позивачем було надано документи, при здійсненні аналізу яких виявлено відсутність усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач надав суду письмову відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій стверджує, що відповідач не спростував доводів викладених у позові.

Відповідач надав суду письмові заперечення на відповідь позивача на відзив, в яких заперечив доводи останнього.

У судовому засіданні 15.10.2020 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов, відповідь позивача на відзив та відповідь відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Між ТОВ "БРОКІНТЕРКОМ" (Покупець) та компанією BANABEST LIMITADA (Коста-Рика) (Продавець) укладений Контракт від 18.10.2019 №18/10-2019, за умовами якого Продавець зобов`язаний за окремими замовленнями Покупця поставляти та передавати у власність, а Покупець приймати та оплачувати поставлений Товар, а саме: фрукти та овочі.

Уповноваженою особою позивача до Дніпровської митниці Держмитслужби з метою митного оформлення подано електронну митну декларацію від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258, в якій митна вартість товару "Свіжий ананас врожаю 2020 року, не в первинній упаковці, придатний для безпосереднього вживання в їжу, у натуральному вигляді. Не містить ГМО" була визначена за основним методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною вказаною в Рахунку-фактурі (інвойсу) Продавця від 04.02.2020 №04-002-002 у розмірі 5,86 дол. США за короб та 0,51924 дол. США за кілограм; загальна вартість 9 844,80 доларів США 18 960 кг, маса брутто 21 270 кг, для ввезення товару:

Для підтвердження заявленої митної вартості надано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) Продавця №04-002-002 від 04.02.2020;

- коносамент №910150539 від 18.01.2020;

- автотранспортна накладна №175931 від 11.02.2020;

- сертифікат про походження товару №142995 від 17.01.2020;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 03.02.2020;

- прайс-лист BANABEST LIMITADA (Коста-Рика) від 16.01.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №18/10-2019 від 18.10.2019 ТОВ "БРОКІНТЕРКОМ" (Україна) та компанією BANABEST LIMITADA (Коста-Рика);

- договір про надання послуг митного брокера від 14.05.2018 №28/М;

- договір (контракт) про перевезення від 01.03.2017 №UA0189296;

- фото.

Відокремленим підрозділом "Митний пост "Ліски" Дніпровської митниці Держмитслужби оформлено картку відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №IJA110110/2020/00014 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2 та (т. 1, а.с. 31, 32-35).

Так, згідно з графою 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2, митна вартість товару скоригована митним органом за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості 2-ґ згідно ст. 64 МК України та ґрунтується на митній вартості митного оформлення, визнаній митним органом за ЕМД від 02.01.2020 №UA209210/2020/33 на рівні 0,90 дол. США/кг.

Позивачем було подано до Дніпровської митниці Держмитслужби скаргу від 24.02.2020 на картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2020/00014 та рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2, яка листом від 06.03.2020 №7.5-08-03-1/15/13/2078 залишена без задоволення (т. 1, а.с. 40-46).

Позивач листом від 10.04.2020 №4004/1 подав до Дніпровської митниці Держмитслужби повідомлення про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, на що митний орган листом від 16.04.2020 №7.5-08-03-1/15/12/3510 вказав, що рішення про коригування митної вартості товарів від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2 залишається чинним (т. 1, а.с. 47-52).

Вважаючи протиправними картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України №4495-VІ від 13.03.2012 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (ст. 257 МК України).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частиною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4, 5 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно з ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з статтею 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1 -3 ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 ст. 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач звернувся до Дніпровської митниці Держмитслужби для здійснення митного оформлення товару - свіжий ананас, який надійшов на митну територію України відповідно зовнішньоекономічного контракту від 18.10.2019 №18/10-2019, укладеного з компанією - продавцем "BANABEST LIMITADA", та надав електронну митну декларацію від 12.02.2020 №UА110110/2020/002258 (т. 1, а.с. 115).

Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 12.02.2020 №№UА110110/2020/002258 згенеровано форми контролю 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів" 106-2 "Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів".

Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).

Однією з форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, необхідних для митного контролю, які надаються під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Так, поставка товару заявлена до митного оформлення на підставі зовнішньоекономічного контракту від 18.10.2019 №18/10-2019 між ТОВ "БРОКІНТЕРКОМ" (Покупець) та "BANABEST LIMITADA" (Продавець) (т. 1, а.с. 7-9).

Згідно з п. 1.1 Контракту від 18.10.2019 №18/10-2019, в порядку та на умовах, передбаченими контрактом, Продавець зобов`язується по окремим Замовленням Покупця поставити та передати у власність, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Товар, а конкретно фрукти та овочі.

Відповідно до п. 1.3 Контракту, поставка Товарів здійснюється партіями сформованими на підставі Замовлень Покупця.

Проте, як підтверджено позивачем у позовній заяві, декларантом до митного контролю та оформлення за митною декларацією від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258 документ Замовлення Покупця не додавався.

Згідно з п.4.3 Контрактом від 18.10.2019 №18/10-2019, на кожну партію Товару Продавець зобов`язаний надати Покупцю наступні супровідні документи:

- Пакувальний лист,

- Інвойс,

- CMR/Коносамент.

При цьому, як підтверджено позивачем у позовній заяві, пакувальний лист за вказаною митною декларацією декларантом до митного контролю та оформлення також не подавався.

Крім того, під час перевірки документів митним органом виявлено розбіжності в юридичній адресі продавця, а саме: у п. 12 Контракту від 18.10.2019 адресою BANABEST LIMITADA є - Republica de Costa Rica, 2135, 10th Avenue, San Josй City, Costa Rica.

При цьому, у графі 2 митної декларації від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258, коносаменті від 18.01.2020 №910150539, рахунку на надання ТЕО послуг від 03.02.2020 №, адресою BANABEST LIMITADA вказано 10th Avenue, 10101 San Josй City, Costa Rica.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, зокрема, на Повідомлення від продавця - "Banabest Limitada" (Коста-Рика) про допущення неумисної технічної описки в зазначенні юридичної адреси продавця в коносаменті №910150539 від 18.01.2020 та, відповідно, - в ЕМД від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258.

Такі доводи суд відхиляє з огляду на те, що вказане повідомлення від продавця позивач подав митному органу лише разом із Повідомленням від 10.04.2020, а тому станом на час прийняття оскаржуваних рішень воно не могло бути взяте до уваги відповідачем (т. 1, а.с. 47-48).

В обґрунтування позовних вимог позивач також стверджує про те, що вимоги Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не розповсюджуються на документи, що оформлені поза територією України.

З цих підстав, позивач заперечує доводи митного органу про невідповідність рахунку від 03.02.2020 № визначених вказаним законом вимогам з огляду на відсутність обов`язкових реквізитів.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", поданий рахунок від 03.02.2020 № є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення та повинен відповідати вимогам передбаченим частиною 2 статті 9 вищевказаного Закону України, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, рахунок від 03.02.2020 № не містить інформацію щодо посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, вказаний документ не може бути використаний в якості підтвердження складових митної вартості, оскільки документ складено без додержання вимог встановлених статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не відповідає загальноприйнятим принципам бухгалтерського обліку в Україні, що також є недотриманням Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року в частині вимог про те, що "таможенная администрация каждой страны-члена использует информацию, подготовленную таким способом, который согласуется с общепринятыми принципами бухгалтерского учета в стране...".

Також як підтвердження заявленого рівня вартості декларантом подано до митного оформлення Прайс-лист №б/н від 16.01.2020 (т. 1, а.с. 17).

Зі змісту вказаного прайс-листа слідує, що його видано з урахуванням розмірного ряду товару "Size 7", "Size 8", "Size 9" та "Size 10".

Однак до митного оформлення декларантом надано інвойс від 04.02.2020 №04-002-002, який не містить інформації щодо розмірного ряду товару, поданого до митного оформлення за митною декларацією від 12.02.2020 №UА110110/2020/002258 (т. 1, а.с. 18).

Також декларантом не було подано будь-яких документів, що містять відомості щодо якісних характеристик товару.

Суд зазначає, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену МК України та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації.

У постанові Пленуму ВАСУ "Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року" від 13.03.2017 №2 вказано, що виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України є підставою для витребування додаткових документів.

Так, митним органом було запропоновано декларанту надати інші додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Повідомленням декларанта від 14.02.2020 №2/3027 митний орган проінформовано про раніше подані документи та повідомлено, що інших додаткових документів за митною декларацією від 12.02.2020 №UА110110/2020/002258 декларант у десятиденний строк подати немає можливості.

Відповідно до п.6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч. 2 ст. 58 МК України).

Враховуючи зазначені в повідомленнях митниці та результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за митною декларацією від 12.02.2020 №UА110110/2020/002258, відсутність документального підтвердження відомостей, що піддаються обчисленню та підтверджують числові значення митної вартості товарів, про те, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються неможливо застосувати.

Також митним органом проведено консультація з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 59 МК України, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 МК України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно з п. 4 ст. 59 МК України, ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних умовах.

При цьому, під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як; 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Відповідно до п. 3 ст. 59 МК України, незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Як пояснив відповідач, у митного органу була відсутня інформація щодо митної вартості ідентичних товарів, з урахуванням вищевказаних положень, із застереженнями передбаченими ст. 61 МК України.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях.

При цьому, їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (п. 5 ст. 59 МК України).

У митного органу відсутня інформація щодо митної вартості подібних (аналогічних) товарів, з урахуванням вищевказаних положень, із застереженнями передбаченими ст. 61 МК України.

У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього МК України, їх митна вартість визначається згідно з положеннями статей 62-63 МК України на основі віднімання або додавання вартості.

Як пояснив відповідач, у митниці були відсутні дані, щодо застосування методів визначення митної вартості, передбачених статтями 62-63 МК України.

Згідно з до п. 3 ст. 337 МК України, відповідачем проведено контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданої для митного оформлення, з даними, які містяться в електронних ресурсах митних органів.

Відповідно до ст. 33 МК України, митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. В порядку проведення консультації, відповідно до ст. 57 МК України, в якості обміну інформацією повідомлено про наступне.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Суд встановив, що митна вартість визначена митним органом згідно ст. 64 МК України, ґрунтується на ціновій інформації відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості оцінюваних товарів: Товар №1 - заявлено 0,70 дол. США/кг, оформлено за ЕМД №UA209210/2020/33 від 02.01.2020- 0,90 дол. США/кг.

У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вказаного, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2.

Митна вартість, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МК України - резервний метод.

Суд зазначає, що посадовою особою митного органу у графі 33 оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості, відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів Україні від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195 зазначено причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Також, посадовою особою митниці зазначено про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товарів відповідно до вимог ст. 59 МК України.

Таким чином, Рішення про коригування митної вартості товарів прийняті митницею відповідно до норм чинного законодавства.

У зв`язку з прийняттям митницею Рішень про коригування митної вартості товару, Позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано Картку відмови.

Відповідно до ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Таким чином, Картка відмови прийнята митницею відповідно до норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування рішення про коригування митної вартості від 14.02.2020 №UA110000/2020/000092/2, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.02.2020 №UA110110/2020/00014, є необґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині визнання митної вартості, заявленої Товариством з обмеженою відповідальністю "БРОКІНТЕРКОМ" за ЕМД від 12.02.2020 №UA110110/2020/002258, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не наділений повноваженнями визнавати або не визнавати заявлену митну вартість товарів.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути на рахунок позивача кошти у розмірі 21 890,83 грн, суд зазначає, що вони є похідними від позовних вимог про оскарження рішень митного органу про коригування митної вартості, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині оскарження таких рішень, у цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Крім того, порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані нормами МК України, Податкового кодексу України і Бюджетного кодексу України.

Так, згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - БК) та Податкового кодексу України (далі - ПК). У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Відповідно до п.п. 43.1 - 43.5 ст. 43 ПК, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з розділом III Порядку №643, повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків.

У заяві зазначаються:

1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені;

2) причини виникнення такої суми коштів;

3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

4) напрям(и) перерахування суми коштів;

5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються:

- документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені;

- виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів;

- документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Після реєстрації в митниці заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.

Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням (пункт 11 цього розділу).

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Відповідно до Порядку 643, обов`язковою умовою для повернення з державного бюджету помилково або надмірно сплачених платежів є подання заяви протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митниці (його заступником) за письмовим запитом платника податків у випадках, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України.

Отже, наданню висновку про повернення надмірно сплаченого ПДВ передує певна встановлена законодавством процедура.

При прийнятті рішення у даній справі судом не надається оцінка доводам позивача та наданих митному органу документам разом зі скаргою від 24.02.2020 та повідомленням від 10.04.2020, оскільки вони подані після прийняття оскаржуваних рішень, а прийняті за наслідком розгляду скарги та повідомлення рішення митного органу не є предметом оскарження у даній справі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач довів суду правомірність оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.