Справа № 280/8396/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/8396/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі удового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Максименко Л.Я.) у справі №280/8396/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № Ф-58202-17 від 08.05.2019 на суму 21030,91грн.; зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі 37788,74 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві № Ф-58202-17 від 08.05.2019 про нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 21030,91грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення сум заборгованості зі сплати єдиного внеску, визначених вимогами № Ф-58202-17 від 08.05.2019.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить змінити та позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доводам позивача про те, що в інтергованій картці позивача міститься інформація про нарахування ЄСВ на загальну суму 37788,74грн., проте її нарахування є протиправним, а отже вказана сума підлягає виключенню з інтегрованої картки платника податків позивача.

Відповідач не скористався правом подання відзиву.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 17.06.2013 року, перебуває на обліку в ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДПС у м. Києві як ФОП на загальній системі оподаткування.

21.07.2021 припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 .

08.05.2019 ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58202-17, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 30.04.2019 зі сплати єдиного внеску складає 21030,90 грн.

Не погодившись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) та з вимогами вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо протиправності оскарженої вимоги, щодо здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 на суму 37788,74грн., то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню лише на суму оскарженої вимоги.

Переглядаючи судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464- VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.2 п. 1 ч.1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз.1 п. 1 та п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Верховним Судом в постанові від 03.04.2020 р. в справі № 140/642/19 зроблено правовий висновок, відповідно до якого метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Як свідчать встановлені обставини справи, сума заборгованості за спірною вимогою утворилась внаслідок щомісячного нарахування позивачу суми єдиного соціального внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року, І квартал 2019 року, а саме 8 448,00 грн. нарахування за 2017 рік (3 200 грн.*22%*12 місяців), за I-IV квартали 2018 в сумі 9 828,27 грн.; за I квартал 2019 в сумі 2754,63 грн.

Також встановлені обставини свідчать, що позивач перебуває на військовій службі у Збройних силах України з 03.07.2014, що підтверджується довідкою №738 від 18.08.2021, що видана військовою частиною НОМЕР_1 . Крім того, відповідно до довідки форми ОК-5 протягом вказаного періоду нараховано та утримано із заробітку позивача єдиний соціальний внесок.

Таким чином, станом на момент винесення спірної вимоги позивач був працівником у розумінні підпункту14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, а відтак, нарахування позивачу єдиного соціального внеску за вищенаведений період, за оскарженою вимогою є протиправним.

З цих підстав судом першої інстанції скасовано оскаржену вимогу.

Також з підстав задоволення позову щодо скасування вимоги, зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити коригування в індивідуальній картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення сум заборгованості зі сплати єдиного внеску, визначених вимогами № Ф-58202-17 від 08.05.2019.

Щодо доводів позивача про здійснити коригування в індивідуальній картці платника на суму 37788,74 грн, у тому числі з посиланням на інформацію отриману у тому числі на адвокатський запит, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем оскаржено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ.

Проте позивачем не оскаржено дії відповідача щодо нарахування такої недоїмки поза межами періоду заборгованості, що охоплює оскаржена вимога.

Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що інша частина суми нарахованої позивачу недоїмки, яку позивач просить виключити з інтегрованої картки не входить до складу оскаржуваної вимоги та не є предметом дослідження у справі.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування, зміни судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №280/8396/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак