Справа № 460/3026/20
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року

м. Київ

справа № 460/3026/20

адміністративне провадження № К/9901/26114/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод»

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (суддя Друзенко Н.В.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року (головуюча суддя Шевчук С.М., суддів Кухтей Р.В., Шинкар Т.І.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод»

до Головного управління ДПС у Рівненській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1.Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод» (надалі також - Позивач, ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод», скаржник) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі також - Відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року № та №1 та від 25 березня 2020 року №1.

В обґрунтування позовних вимог Позивач покликався на безпідставність висновків перевірки, побудованих на припущеннях контролюючого органу. Зокрема наполягав на реальності господарських операцій із контрагентами ТОВ «СТАРТ-ПРОМ ПЛЮС» та ТОВ «МЕТАГОР ТРЕЙД», оскільки всі первинні бухгалтерські документи складені належним чином та є в наявності, а порушення правил ведення господарської діяльності певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання не може бути підставою для висновку про неправомірність формування складу витрат та податкового кредиту добросовісним покупцем товару (робіт, послуг). Щодо закінчення строку позовної давності по договорах з ТОВ «ГРОТЕКС ПЛЮС», ТОВ «АЛЬТ ФОРМ», ТОВ «МАГО ТРЕЙД», TOB «МАТРІКС ЛТД», ТОВ «МЕРКУРІ ІНОВЕЙШН», ТОВ «МОНОЛІТ БУД СЕРВІС», ТОВ «БК ПРОФБУД 2015», ТОВ «ПРОФБУДКОМПЛЕКС», ТОВ «РЕНТКОМПАНІ», ТОВ «ЮНКЕР ПЛЮС» та ТОВ «ПАНОРАМА СКАЙ» податковим органом безпідставно не враховано укладені вказаними постачальниками договори про відступлення права вимоги з гр. ОСОБА_1 . Позивач також наполягав на обґрунтованому включенні до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за податковими накладними по придбанню виробів з чавуну у ПП ВКО «МААНС», ТОВ «УКРЦЕМРЕМОНТ ПЛЮС», ТОВ «СВІТКОМ ТРЕЙД», ТОВ «ГЛОБАЛСІЛВЕР», ТОВ «СВІТКОМ ТРЕЙД», ПАТ «ГОЩАНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ», ТОВ «ЕМПЛАДА УНІВЕРС», TOB «РЕМТОН», TOB «АКТІМА ПЛЮС», ТОВ «ГРІНВІЛ КОМПАНІ», ТОВ «ТЕХЛОГІСТИКА», ТОВ «ХОЛДІНГ НІКО ГРУП», оскільки податкова пільга відповідно до пункту 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) є правом платника податку, а отримана продукція не є брухтом чорних і кольорових металів, водночас, усі податкові накладні зареєстровані в ЄРПН, а податок на додану вартість сплачено в ціні товару. Щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, Позивач стверджував, що під час нарахування доходу у формі заробітної плати базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб визначалось як нараховану заробітну плату зменшену на суму податкової соціальної пільги (за її наявності) та за ставкою 18%, тобто у встановленому порядку, а сплата здійснювалась своєчасно, що підтверджено платіжними документами.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 10 січня 2020 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 352815,29 грн; від 10 січня 2020 року №1, в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 679355,00 грн, від 25 березня 2020 року №1 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2336764,00 грн.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №, згідно з яким визначено штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 350552,12 грн та 2263,17 грн пені за платежем «податок на доходи фізичних осіб», суди обох інстанцій виходили з того, що за спірним актом застосовано штрафні санкції за виявленими фактами сплати Позивачем податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати до бюджету, передбачених пунктом 168.1 статті 168 ПК України. Оскільки підставою для застосування штрафу у спірному індивідуальному акті вказано статтю 127 ПК України, а під час перевірки не було встановлено виплату Позивачем доходу у вигляді заробітної плати, яка б передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб, суди дійшли висновку про безпідставність застосування штрафної санкції відповідно до статті 127 ПК України.

Також, судами попередніх інстанцій визнано безпідставним донарахування 543484,00 грн податкового зобов`язання з податку на прибуток та 135871,00 грн штрафу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 10 січня 2020 року №1, а також грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 603871,00 грн податкового зобов`язання та 150968,00 грн штрафу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 25 березня 2020 року №1, оскільки висновки перевірки про нереальність господарських операцій з «МЕТАГОР ТРЕЙД» спростовано у ході судового розгляду.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 березня 2020 року №1 в частині податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 1265540,00 грн та штрафної санкції в сумі 316385,00 грн суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що використання податкової пільги є правом платника податку, а не його обов`язком, натомість для операцій, що оподатковуються, і операцій, звільнених від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Оскільки контрагентами Позивача, у яких придбавались вироби з чавуну, було виписано податкові накладні по позиціям відходи та брухт чорних і кольорових металів товарних позицій 7204 згідно з УКТ ЗЕД за ставкою 20% і зареєстровано їх в ЄРПН, а Позивачем оплачено вказаний товар включно з податком на додану вартість, та враховуючи те, що податковий орган маючи право призупинити реєстрацію податкових накладних з метою перевірки їх на відповідність ознакам, вказаним у пункті 5 Критеріїв оцінки міри ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року №567, таким правом не скористався, виключення Відповідачем сум податкового кредиту Позивача за такими податковими накладними, як і застосування штрафних санкцій, є неправомірним.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові у іншій частині позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що висновки перевірки у цій частині є правильними, а доводи податкового органу обґрунтованими та знайшли належне підтвердження.

Зокрема, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині 660845,00 грн податкового зобов`язання по податку на прибуток та 165212,00 грн штрафу, суди першої та апеляційної інстанцій погодились з висновками Відповідача про заниження Позивачем доходу за 9 місяців 2019 року на суму 3671365,98 грн внаслідок невідображення в обліку протермінованої кредиторської заборгованості. Суди обох інстанцій виходили з того, що Позивачем визнається виникнення за укладеними з контрагентами угодами кредиторської заборгованості у січні-вересні 2016 року на суму 3671365,98 грн. Оскільки укладення постачальниками договорів про відступлення права вимоги, за умовами яких кредитори передали своє право вимоги по стягненню заборгованості з ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод» новому кредитору, жодним чином не вплинуло на обчислення і перебіг строку позовної давності, то станом на вересень 2019 року строк позовної давності за ними сплинув. Відповідно, заборгованість Позивача перед новим кредитором набула статусу безнадійної, а відтак Відповідач дійшов правильного висновку, що сума безнадійної кредиторської заборгованості у 3671365,98 грн підлягала включенню до складу інших доходів Позивача. При цьому суди констатували, що Позивачем не надано суду, як і податковому органу під час перевірки, жодного доказу того, що перебіг позовної давності зупинявся або переривався, як і не було надано жодного доказу укладення письмових угод про збільшення такого строку.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 37350,00 грн податкового зобов`язання та 9337,00 грн штрафу, донарахованих за висновками про заниження Позивачем доходу за 2017 рік на суму 207500 грн суди обох інстанцій дійшли висновку, що у ході судового розгляду не було встановлено факту передачі та переміщення пресу гідравлічного від ТОВ «СТАРТ-ПРОМ ПЛЮС» до ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод», позаяк додані до матеріалів справи документи не свідчать про фактичне виконання зобов`язань (справжність операції) щодо поставки товару. Суди виходили з того, що первинні документи Позивача місять розбіжності, а сукупність зібраної Відповідачем інформації доводить відсутність у ТОВ «СТАРТ-ПРОМ ПЛЮС» реальної можливості здійснити поставку пресу гідравлічного, з огляду на відсутність складу, інших основних засобів, а також відповідної кількості трудових ресурсів.

Відповідно до цього, судами обох інстанцій визнано правомірним і донарахування 41500,00 грн податкового зобов`язання з податку на додану вартість та 10375,00 грн штрафу згідно з податковим повідомленням-рішенням від 25 березня 2020 року №1.

Щодо донарахування податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 4208,00 грн та штрафної санкції в сумі 1052,00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 25 березня 2020 року №1, суди обох інстанцій виходили з того, що Позивачем визнано безпідставне коригування податкових зобов`язань за січень 2019 року на суму 4208 грн, а правомірність такого донарахування в повній мірі підтверджена матеріалами справи, що слугувало підставою для відмови в позові у цій частині.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у позові про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині донарахування податкового зобов`язання та штрафу по податку на прибуток внаслідок невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості в сумі 3671365,98 грн, Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм процесуального права та з урахуванням відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині залишення без змін податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 та направити справу у цій частині на новий розгляд.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що суди попередніх інстанцій, повно та всебічно встановивши обставини у цій частині спірних правовідносин, ухвалили рішення відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, тому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у цій частині - без змін.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

На підставі наказу від 29 жовтня 2019 року №488 та направлень від 11 листопада 2019 року №288/17-00-05-01, №287/17-00-05-01, №286/17-00-05-01, №285/17-00-05-01, №340/17-00-33-05, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 ПК України, в період з 11 листопада 2019 року по 9 грудня 2019 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2017 року по 30 вересня 2019 року.

За результатами перевірки складено акт №568/17-00-05-01/38623245 від 16 грудня 2019 року, відповідно до висновків якого перевіркою встановлено зокрема такі порушення:

підпунктів 14.1.11, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1241679 грн, в тому числі: за 2017 року на 217398 грн, 2 квартал 2018 року на суму 288470 грн, 3 квартал 2018 року на 184887 грн, 2 квартал 2019 року на 211745 грн, 3 квартал 2019 року на суму 339180 грн;

пункту 192.3 статті 192, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.3, 201.10 статті 201, пункту 23 підрозділу 2 розділу XX ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 1963907 грн, в тому числі: лютий 2017 року - 41500 грн, квітень 2017 року - 54600 грн, травень 2017 року - 54920 грн, липень 2017 року - 123848 грн, серпень 2017 року - 246952 грн, жовтень 2017 року - на суму 156698 грн, листопад 2017 року - 130582 грн, грудень 2017 року - 201213 грн, лютий 2018 року - 58004 грн, березень 2018 року - 69989 грн, травень 2018 року - 389982 грн, червень 2018 року - 15093 грн, липень 2018 року - 218505 грн, серпень 2018 року - 168027 грн, листопад 2018 року - 17653 грн, січень 2019 року - 4208 грн, липень 2019 року - 1133 грн, серпень 2019 року - 11000 грн.

підпунктів 14.1.180, 14.1.156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 31.1 статті 31, пункту 54.2 статті 54, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, щодо несплати (неперерахування) до бюджету податковим агентом ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод» узгоджених сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету у випадках, коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб та неподання податковим агентом платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету в сумі 468357,09 грн.

На підставі таких висновків 10 січня 2020 року винесено податкові повідомлення-рішення:

№, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 352815,29 грн, у тому числі 0,00 грн - за податковими зобов`язаннями, 350552,12 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та 2263,17 грн - за пенею;

№1, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 1552099,00 грн, в тому числі 1241679,00 грн - за податковими зобов`язаннями, 310420,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№1, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 2454884,00 грн, в тому числі 1963907,00 грн - за податковими зобов`язаннями, 490977,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позивачем оскаржено в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №, №1, №1 та рішенням Державної фіскальної служби України від 23 березня 2020 року №10585/6/99-00-08-05-01-06 скаргу платника податків задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 48788,36 грн і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та решта податкових повідомлень-рішень залишено без змін.

Тому 25 березня 2020 року Головним управління ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення №1, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на 2393898,00 грн, з яких: 1915119,00 грн - за податковими зобов`язаннями; 478780,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та враховуючи відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, є підставою для скасування оскаржуваних рішень в частині залишення без змін податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 щодо донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 826057,00 грн.

Позивач наголошує, що надаючи оцінку щодо відображення у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованості в сумі 3671365,98 грн за укладеними договорами протягом 2015-2016 років суди попередніх інстанцій врахували укладення постачальниками Позивача договорів про відступлення права вимоги, проте залишили поза увагою, що кредиторська заборгованість перед новим кредитором гр. ОСОБА_1 не є безнадійною, оскільки за згодою сторін строки проведення оплати по вказаним вище договорам були продовжені, отже строк позовної давності щодо її стягнення не закінчився, тому й відсутні підстави визнавати її безповоротною фінансовою допомогою та включати до складу доходів Позивача. Стверджує, що в матеріалах справи наявні відповідні письмові докази, які достеменно підтверджують факти збільшення за згодою сторін строків проведення оплати по договорах, однак такі безпідставно залишено судами попередніх інстанцій поза межами судового дослідження та оцінки.

3.2. Доводи Відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

Відповідач наполягав, що у ході проведеної перевірки встановлено, що кредиторська заборгованість у сумі 3671365,98 грн, яка виникла протягом січня-вересня 2016 року за укладеними договорами з контрагентами, безпідставно не віднесена Позивачем до складу інших доходів як безнадійна кредиторська заборгованість, строк позовної давності за якою минув.

Вважає, що переведення боргу до нового кредитора не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Оскільки зобов`язання Позивача за договорами поставок з первісними контрагентами виникли у січні-вересні 2016 року, то станом на вересень 2019 року строк позовної давності за ними сплинув, а відтак й заборгованість Позивача перед новим кредитором набула статусу безнадійної та за правилами бухгалтерського обліку підлягала включенню до складу інших доходів.

Стверджує, що ані податковому органу під час перевірки, ані суду не було надано жодного доказу тому, що перебіг позовної давності зупинявся або переривався, як і не було надано жодного доказу укладення письмових угод про збільшення такого строку.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Виходячи зі змісту та доводів касаційної скарги предметом цього касаційного перегляду є висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в позові щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині 660845,00 грн податкового зобов`язання по податку на прибуток та 165212,00 грн штрафу, донарахованих за висновками про заниження Позивачем доходу за 9 місяців 2019 року на суму 3671365,98 грн внаслідок невідображення в обліку кредиторської заборгованості, строк позовної давності за якою минув.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у позові в частині податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 в частині 37350,00 грн податкового зобов`язання по податку на прибуток та 9337,00 грн штрафу, донарахованих за висновками про заниження Позивачем доходу за 2017 рік на суму 207500 грн за наслідком операції щодо придбання основного засобу (пресу гідравлічного) у ТОВ «СТАРТ-ПРОМ-ПЛЮС», не є предметом цього касаційного перегляду, оскільки доводів у цій частині касаційна скарга не містить.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційного суду виходить з такого.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (тут і надалі у редакції на час спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 (надалі також - П(С)БО 15) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

За нормою пункту 7 П(С)БО 15 до складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

У підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено безповоротну фінансову допомогу як, зокрема, суму заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною другою статті 260 ЦК України встановлено, що порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в 2015 та в 2016 роках ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод» уклав ряд договорів щодо постачання Позивачу товарно-матеріальних цінностей, зокрема: по договору №17-08-16 та №17-08-16/1 від 17 серпня 2016 року з ТОВ «ГРОТЕКС ПЛЮС» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №19-07-16 від 19 липня 2016 року з ТОВ «АЛЬТ ФОРМ» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №18-07-16 від 18 липня 2016 року з ТОВ «МАГО ТРЕЙД» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №010816 від 1 серпня 2016 року з TOB «МАТРІКС ЛТД» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №1606/15/1 від 16 червня 2015 року з ТОВ «МЕРКУРІ ІНОВЕЙШН» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 15 календарних днів з дня отримання товару; по договору №15416-3 від 15 квітня 2016 року з ТОВ «МОНОЛІТ БУД СЕРВІС» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №16-3103/2 від 31 березня 2016 року з ТОВ «БК ПРОФБУД 2015» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №0404-2016 від 4 квітня 2016 року з ТОВ «ПРОФБУДКОМПЛЕКС» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договорам №091616 та №091616/п від 3 жовтня 2016 року з ТОВ «РЕНТКОМПАНІ» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №16-08-16 від 16 серпня 2016 року з ТОВ «ЮНКЕР ПЛЮС» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару; по договору №050216/4 від 5 лютого 2016 року з ТОВ «ПАНОРАМА СКАЙ» Позивач зобов`язався оплатити товар протягом 30 календарних днів з дня отримання товару.

Роблячи висновки у цій частині спору суди попередніх інстанцій виходили з того, що виконання контрагентами по вказаним договорам своїх зобов`язань по поставці товару Позивачем не оспорюється, а існування кредиторської заборгованості перед ними станом на 1 січня 2017 року у розмірі 3671365,98 грн в повній мірі визнається Позивачем. Водночас, укладення постачальниками Позивача: ТОВ «ГРОТЕКС ПЛЮС», ТОВ «АЛЬТ ФОРМ», ТОВ «МАГО ТРЕЙД», TOB «МАТРІКС ЛТД», ТОВ «МЕРКУРІ ІНОВЕЙШН», ТОВ «МОНОЛІТ БУД СЕРВІС», ТОВ «БК ПРОФБУД 2015», ТОВ «ПРОФБУДКОМПЛЕКС», ТОВ «РЕНТКОМПАНІ», ТОВ «ЮНКЕР ПЛЮС» та ТОВ «ПАНОРАМА СКАЙ» договорів про відступлення права вимоги боргу №12 від 29 вересня 2018 року, №14 від 29 вересня 2018 року, №17 від 29 вересня 2018 року, №19 від 29 вересня 2018 року, №20 від 29 вересня 2018 року, №21 від 29 вересня 2018 року, №22 від 29 вересня 2018 року, №23 від 29 вересня 2018 року, №25 від 29 вересня 2018 року, №29 від 29 вересня 2018 року, №43 від 30 жовтня 2018 року громадянину ОСОБА_1 не впливають на обчислення і перебіг строку позовної давності.

У касаційній скарзі скаржник наполягає на тому, що на підставі договорів про відступлення права вимоги між новим кредитором гр. ОСОБА_1 та Позивачем було укладено низку додаткових угод, якими було продовжено строки оплати товару (наданих послуг), що доводить, як вважає скаржник, що на час перевірки строк позовної давності щодо кредиторської заборгованості у розмірі 3671365,98 грн не минув. Позивач стверджує, що сторонами вказаних вище договорів в порядку, передбаченому статтями 204, 259, 627 ЦК України, було збільшено строки позовної давності, на підтвердження чого суду було надано відповідні докази, що безумовно доводить, на думку скаржника, безпідставність висновків щодо наявності у Позивача протермінованої кредиторської заборгованості.

У постанові від 08 квітня 2021 року у справі №810/3256/13-а Верховний Суд за подібних зі спірними правовідносин виходив з того, що підписання позивачем з контрагентами угод про відстрочення сплати заборгованості свідчить про переривання строку позовної давності щодо сплати позивачем кредиторської заборгованості перед контрагентами, тому визнав висновки контролюючого органу про сплив строку позовної давності щодо стягнення кредиторської заборгованості помилковими.

Отже, факти укладення та зміст угод щодо продовження строку оплати за поставлений товар за попередньо укладеними договорами щодо постачання товарно-матеріальних цінностей Позивачу, входять до предмета доказування у цій справі та мають значення для правильного вирішення справи у цій частині.

Стаття 90 КАС України вимагає від судів першої та апеляційної інстанцій перевірити доводи сторін спору та долучені до матеріалів справи докази у взаємному зв`язку та в сукупності, оскільки обставини, яких вони стосуються, входять до предмета доказування у цій справі.

Вирішуючи спір у цій частині суд першої інстанції виходив з того, що суду, як і податковому органу під час перевірки, Позивачем не було надано жодного доказу тому, що перебіг позовної давності зупинявся або переривався, як і не було надано жодного доказу укладення письмових угод про збільшення такого строку.

У апеляційній скарзі Позивачем зазначено, що між новим кредитором гр. ОСОБА_1 та ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод» укладено низку додаткових угод щодо продовження строків оплати товару за договорами, право відступлення вимог за якими передано новому кредитору гр. ОСОБА_1 та додано до апеляційної скарги копії цих додаткових угод.

Втім, обмежившись відтворенням висновку суду першої інстанції у цій частині, судом апеляційної інстанції констатовано, що Позивачем не надано ні Відповідачу, ні суду першої та апеляційної інстанцій жодного доказу з приводу зупинення або переривання перебігу позовної давності; не надано також і доказів укладення письмових угод про збільшення такого строку.

Суд звертає увагу, що правила прийняття судом апеляційної інстанції доказів, зокрема й тих, які не були подані до суду першої інстанції, встановлено у статті 308 КАС України, які не були враховані апеляційним судом.

Отже, судом апеляційної інстанції не узято до уваги наведені скаржником доводи апеляційної скарги та залишено поза межами апеляційного перегляду надані суду апеляційної інстанції додаткові угоди щодо продовження строку оплати поставленого товару, копії яких містяться в матеріалах справи, та на які вказував апелянт. Подані Позивачем суду апеляційної інстанції докази (додаткові угоди) не отримали жодної юридичної оцінки як в аспекті їх впливу на статус кредиторської заборгованості Позивача у сумі 3671365,98 грн, яка не заперечується Позивачем, але стверджується, що строк позовної давності за такою не минув, так і в контексті їх подання/неподання у ході перевірки та під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Суд зауважує, що доводи скаржника щодо продовження строку позовної давності стосуються предмету доказування у цій частині спору, тому потребують перевірки та надання оцінки відповідним обставинам, що ними підтверджуються або спростовуються, у тому числі й щодо їх подання/неподання контролюючому органу у ході проведеного заходу контролю. Проте апеляційний суд наведеного не врахував й не надав жодної оцінки поданим Позивачем доказам, допустив формальний підхід відтворивши зміст висновків суду першої інстанції у цій частині.

Отже, Верховний Суд вважає рішення суду апеляційної інстанцій в частині висновків щодо кредиторської заборгованості Позивача в сумі 3671365,98 грн таким, що ухвалене з порушенням процесуальних норм, що унеможливило встановлення обставин, необхідних для вирішення спору в частині податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 щодо донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 826057,00 грн. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Критерії оцінки правомірності судових рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції у цій справі щодо залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 щодо донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 826057,00 грн згідно з висновком про заниження Позивачем доходу за 9 місяців 2019 року на суму 3671365,98 грн, не відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки порушення норм процесуального права допущені судом апеляційної інстанції, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4.3. Судові витрати

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2021 року при відкритті касаційного провадження було відстрочено ТОВ «Квасилівський ливарно-механічний завод» сплату судового збору за подання касаційної скарги у справі №460/3026/20 до ухвалення рішення судом касаційної інстанції. Сума судового збору за подання касаційної скарги у цій справі складає 27896,34 грн. Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення із скаржника судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод» задовольнити частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 10 січня 2020 року №1 щодо донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 826057,00 грн скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасилівський ливарно-механічний завод» (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 19, смт Квасилів, Рівненська обл., 35350; ) до Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 27896,34 грн (двадцять сім тисяч вісімсот дев`яносто шість гривень) 34 копійки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх