Справа № 300/981/22
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2022 р. справа № 300/981/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2021 за № Ф-002508/0712, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.04.2021 за № 002511/0712, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2021 за № Ф-002508/0712, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.04.2021 за № 002511/0712.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані вимога та рішення прийняті на підставі акта перевірки, яка на думку позивача, проведена з грубими порушеннями вимог податкового законодавства. Так, позивач вказує на те, що перевірка проводилась не за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача, а в приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області. Зазначає, що оскільки йому не було відомо про існування наказу про зупинення проведення перевірки, то така перевірка проведена з порушення встановлених строків на її проведення. Окрім того, звертає увагу суду на ту обставину, що оскаржувана вимога та рішення, відповідачем не надсилались на адресу позивача. З цих підстав вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2021 за № Ф-002508/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.04.2021 за № 002511/0712 є протиправними та підлягають до скасування.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
04.03.2022 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2022 в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи № 300/981/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
02.05.2022 судом постановлено ухвалу про витребування доказів.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 02.05.2022. Представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с.51-60).
05.05.2022, на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.05.2022, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області подано суду витребувані документи.
11.05.2022 позивачем подано відповідь на відзив від 10.05.2022, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 в задоволенні заяви позивача про виклик свідка у справі № 300/981/21 відмовлено.
Також 11.05.2022 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання від 10.05.2022, згідно якого останній просить суд здійснити розгляд справи № 300/981/22 в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи № 300/981/21 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Відповідач своїм правом на подання заперечення не скористався.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 відповідно у період з 05.05.2011 по 27.06.2019 здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець.
Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 17.12.2020 №1686 призначено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплата податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), первинних документів, використовуються в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2017 по 27.06.2019 та сплати єдиного соціального внеску за період з 06.05.2011 по 27.06.2019.
Копія зазначеного наказу та направлення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області вiд 17.12.2020 за №594 та №597 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки пред`явлено ОСОБА_1 17.12.2020 в 14:40 год., що підтверджується його пiдписами (а.с.63-65).
Згідно наказу вiд 18.12.2020 за №1700 відповідачем призупинено термін проведення документальноп позапланової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до дати відновлення та надання документів до перевірки, в межах строкiв, визначених п.п.44.5 п.44 ст.44 Податкового кодексу України (а.с.74, 75).
Враховуючи те, що у строки встановлені п.п.44.5 п.44 ст.44 Податкового кодексу України до ГУ ДПС в Івано-Франківській області від платника податків фізичної особи ОСОБА_2 не надходила iнформацiя про відновлення втрачених документів, то з 18 березня 2021 року поновлено термiн проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (а.с.76-79).
Враховуючи виявлені порушення ГУ ДПС в Івано-Франківській області 27.04.2021 винесено податкові повідомлення-рішення №002513/0712, №002512/0712, №002506/0712, №002529/0712, №002505/012, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002508/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №002511/0712 від 27.04.2021.
Не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2021 за № Ф-002508/0712, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.04.2021 за № 002511/0712, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.
Пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Водночас, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п. 177.10 ст. 177 ПКУ).
Форма Книги та порядок її ведення, що ведуть фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, затверджена наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 (далі - Порядок).
Пунктами 5, 6 вказаного Порядку встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують акт оплати товарів, робіт, послуг.
Визначення поняття «первинний документ» наведено в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» тa Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України вiд 24.05.1995 №88, відповідно до яких це документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію.
Судом встановлено, що в порушення вимог п.44.1, п.44.3, п.176.1. ст.176, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, позивачем не забезпечено зберігання книги обліку доходів та надання її для перевірки, а також первинних документів пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, на підставі яких платником здiйснювалось декларування доходiв та валових витрат.
Як зазначалось судом вище, після початку проведення перевірки позивачу надано вимогу про надання документального підтвердження, яке б вказувало на достовірність нарахування податків зборів в період з 01.01.2017 по 27.06.2019 (а.с.66-69).
Відповідно до пункту 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Судом встановлено, що позивачем до закінчення 90 денного терміну встановленого вищенаведеною нормою, не надано до перевірки документів, які пов`язані з господарською діяльністю. В межах цього строку, позивачем також не надано жодних пояснень чи повідомлень.
Як наслідок, відповідачем правомірно поновлено термін проведення перевірки по закінченню 90 денного строку, наданого позивачу для відновлення та подання відповідних документів, тобто з 18.03.2021.
Доводи позивача про те, що відповідачами в акті зазначено недостовірні дані про те, що з ним проводилась телефонна розмова, жодним чином не змінюють тієї обставини, що ним протягом наданого терміну не відновлено та не подано до контролюючого органу документів, які пов`язані з господарською діяльністю. Не надано позивачем таких документів і суду.
Слід зазначити, що аналiз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Окрім того, суд зазначає, що платник податків під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких документів і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі якщо посадова особа контролюючого органу відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі документи безпосередньо до контролюючого органу.
Як встановлено судом, платником податків не надані докази того, що ним вчинялись будь-які дії, передбачені Податковим кодексом України, щодо надання (надіслання) ним первинних документів до контролюючого органу, які не були враховані під час проведення перевірки.
Позивачем також не надано доказів протиправних дій посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірки (неврахуванні наданих документів) чи складанні акта про ненадання первинних документів.
Отже, у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року №808/9397/13-а.
Оскільки, позивач жодних документів для проведення перевірки не надав, то на думку суду, у перевіряючих були підстави для проведення перевірки в приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області з використанням наявної у них податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум та визнати ці суми такими, що не підтверджені документально.
В той же час, позивач не обґрунтував неможливості надання документів податковому органу під час проведення перевірки чи вчинення ним дій для відновлення таких документів в порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Як наслідок, суд зазначає, що відповідачем правомірно винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф002508/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску №002511/0712.
Окрім того, суд зазначає, що позивачем в заявах по суті, жодним чином не спростовано висновків контролюючого органу щодо допущених ним порушень податкового законодавства та не надано суду жодних доказів правомірності його дій як платника податків. В той же час, наведені позивачем обставини щодо обґрунтування позову, на думку суду, не можуть слугувати підставою для звільнення від відповідальності за порушення ним вимог податкового законодавства.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.
Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини1 очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази наявні в матеріалах справи, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки доказів, які б спростовували правомірність рішень відповідача позивачем не представлено, а відповідач у спірних правовідносинах, діяв відповідно до наданих йому повноважень у встановленому законом порядку, в зв`язку з чим суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.