Справа № 160/4029/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року Справа № 160/4029/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.02.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненадання позивачу довідки про вартість неотриманого речового майна та не виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати позивачу довідку про вартість неотриманого речового майна та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно.
Позов мотивовано тим, що позивач у період з 04.01.2011 року по 13.07.2021 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 180 від 13.07.2021 року майора ОСОБА_1 , начальника відділення кадрів, звільненого у запас наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу № 87 о/с від 20.05.2021 року, на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу відповідача з 13.07.2021 року. 20.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу довідки про грошову компенсацію за неотримане речове майно за час проходження військової служби, за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно, для виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно. Листом від 27.08.2021 року № 6/36/273-979 відповідач у задоволенні заяви відмовив на підставі розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 23.10.2019 року № 27/27/3-7676 «Про порядок проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу, який був звільнений з лав Національної гвардії України», оскільки у військової частини відсутні законні підстави для включення до довідки грошової компенсації за неотримане речове майно, тих предметів, право на які були передбачені наказами, які на даний момент втратили чинність
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2022 року відкрито провадження по справі № 160/4029/22 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
16.05.2022 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на позов ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відзив обгрунтовано тим, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом або перебувають на кадровій службі, а відповідно пункт 3 Порядку № 178 не підлягав застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. За час проходження військової служби у ЦТУ НГУ позивач не звертався з рапортом про виплату грошової компенсації за речове майно. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом). Також, з урахуванням вимог, викладених у розпорядженні Головного управління Національної гвардії України від 23.10.2019 № 27/27/3-7676 «Про проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу, який був звільнений з лав Національної гвардії України», у Військової частини НОМЕР_1 відсутні законні підстави для включення до довідки грошової компенсації за не отримане речове майно, тих предметів право на, які були передбачені наказами, які на даний момент втратили чинність. Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду України від 27.05.2017.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 04.01.2011 року по 13.07.2021 року позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 180 від 13.07.2021 року майора ОСОБА_1 , начальника відділення кадрів, звільненого у запас наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу № 87 о/с від 20.05.2021 року, на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу,» знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу відповідача з 13.07.2021 року.
Також у вказаному наказі про звільнення позивачу передбачено наступні виплати:
Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців Національної гвардії та іншим особам, затвердженою наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 виплатити:
надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з « 01» по « 13» липня 2021 року в розмірі 70 відсотків посадового окладу;
20.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою, в якій просив надати роз`яснення про не нарахування йому грошової компенсації за неотримане речове майно за час проходження військової служби за період з 04.01.2011 по 2016 рік включно.
Також, у вказаній заяві позивач просив видати на руки довідку про грошову компенсацію за період з 2011 по 2016 рік включно.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України листом № 6/36/27/3-979 від 27.08.2021 року повідомила позивача про наступне:
«Згідно постанови КМУ від 16 березня 2016 року «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Довідка про вартість речового майна, що належить Вам до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Головним управлінням Національної гвардії України станом на 1 січня поточного року з моменту набуття підстави права для отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.
Та на підставі розпорядження Головного управління Національної гвардії України від 23.10.2019 № 27/27/3-7676 «Про порядок проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу, який був звільнений з лав Національної гвардії у військовій частині відсутні законні підстави для включення до довідки грошової компенсації за не отримане речове майно, тих предметів право на які були передбачені наказами, які на даний момент втратили чинність».
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не надання йому довідки про вартість не отриманого речового майна та не виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232 XII (далі Закон № 2232 XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Для військовослужбовців установлюються військова форма одягу та знаки розрізнення. Військовозобов`язані під час проходження зборів забезпечуються військовою формою одягу (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону №2232 XII).
Початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2232 XII).
Приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 2232 XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011 XII (далі Закон № 2011 XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2011 XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Приписами ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011 XII встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 (далі - Порядок №178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Умовами п. 3 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
У відповідності до п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації .
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).
Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 (далі - Інструкція №232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в період з 04.01.2011 по 13.07.2021, однак довідка про вартість речового майна, що належить до виплати відповідачем позивачу не надана.
Як на підставу відмови у видачі довідки про вартість речового майна, що належить до виплати за період з 04.01.2011 по 2016 рік включно відповідачем, з посиланням на розпорядження Головного управління національної гвардії України від 23.10.2019 року №27/27/3-7676 «Про порядок проведення розрахунків за неотримане речове майно особового складу», зазначено, що у військової частини відсутні підстави для включення до довідки грошової компенсації за не отримане речове майно тих предметів, право на які було передбачено наказами, які на даний момент втратили чинність.
При цьому, ані у відзиві на позов чи будь якими доказами, відповідачем не доведено про які нормативно правові акти йдеться мова та з якого часу вони втратили чинність.
Посилання відповідача на ту обставину, що позивач протягом тривалого періоду служби не звертався з рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно у зв`язку із чим відсутні підстави для видачі довідки про вартість речового майна, що належить до виплати, судом до уваги не приймаються оскільки, відповідно до вищенаведених норм законодавства, після звільнення з військової служби за військовослужбовцем зберігається право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно за весь період служби.
За таких обставин, суд вважає, що відмовлячи позивачу у наданні довідки про вартість речового майна, що належала йому на момент звільнення за період з 04.01.2011 по 2016 рік, відповідач діяв всупереч положенням вище зазначених норм права, що свідчить про його протиправну бездіяльність у спірних відносинах.
Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.08.2019 року у справі №2040/7697/18, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, слід зазначити про таке.
Зі змісту положень Інструкції № 232 вбачається, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме п. 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.
Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України).
Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Приписами ч. 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Віднесення справ стосовно невиплати військовослужбовцям, звільненим з військової служби, грошової компенсації за неотримане речове майно, до юрисдикції адміністративних судів робить актуальним питання про строки звернення до суду за захистом цього права, оскільки фактично спір стосується відновлення майнового стану у зв`язку із неотриманням належного їм речового майна під час проходження служби.
Суд зазначає, що предметом у зазначеній категорії справ, належать, до категорії справ щодо проходження публічної служби, однак безпосередньо стосується порушення майнових прав особи, яке пов`язане зі звільненням з публічної служби.
Відповідно до ст. 12 Закону 2011 XII у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, в якості гарантій соціального і правового захисту військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене ст. 91 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. Дана компенсація не входить до складу грошового забезпечення та до виплат, які б належали позивачу при звільненні, та носить одноразовий характер.
Специфічний характер правовідносин у категорії спорів, що розглядаються, у яких на публічно-правовий характер спору накладається майновий аспект, змушує брати до уваги ці особливості при визначенні того, які норми визначають строки звернення до суду для цих справ.
В той же час враховуючи специфіку публічно-правових спорів, для вирішення яких КАС України визначені спеціальні строки, то суд вважає достатнім строком для реалізації позивачем права звернення до суду за захистом порушеного права загальний шестимісячний строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 04.07.2019 у справі №821/2/18.
Таким чином, позивач, отримавши відмову відповідача № 6/36/27/3-979 від 27.08.2021 року, звернувся до суду 21.02.2022 року, з дотриманням шестимісячного строку звернення до суду.
За викладених обставин, клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, не підлягає задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість неотриманого речового майна та не виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) довідку про вартість неотриманого речового майна та виплатити компенсацію за неотримане речове майно за період з 04.01.2011 року по 2016 рік включно.
У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна