Справа № 360/3237/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3237/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 24 червня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Біловодське ОУПФУ) з такими вимогами:

визнати протиправною відмову Біловодського ОУПФУ, викладену в листах від 28 грудня 2020 року та від 07 травня 2021 року, щодо перегляду трудового стажу позивача та врахуванні до загального трудового стажу періодів роботи з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року, 1998 рік повністю, з 01 грудня 2016 року по лютий 2017 року включно;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ в Луганській області) включити до трудового стажу позивача для обчислення пенсії періоди роботи з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року, 1998 рік повністю, з 01 грудня 2016 року по лютий 2017 року включно, здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з 11 червня 2018 року з урахуванням виплаченої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 грудня 2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок призначеної пенсії з врахуванням до загального (страхового) стажу періоду роботи з 1984 по 1997 роки.

Листом від 28 грудня 2020 року відповідач надав роз`яснення, згідно з якими період стажу з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року не враховано до загального трудового стажу у зв`язку із порушенням строків заповнення трудової книжки позивача на тиждень. А трудовий стаж з 01 січня 1999 року по 30 вересня 2014 року, з 01 травня 2015 року по 30 листопада 2016 року враховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, документів про навчання та про народження дитини.

Позивач 28 квітня 2021 року повторно звернулася до відповідача та надала уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи.

Позивач 07 травня 2021 року отримала відповідь про відмову в зарахуванні до загального трудового стажу періодів роботи з 1984 по 1997 роки у зв`язку з тим, що уточнюючі довідки видані органами на тимчасово окупованій території, а тому є недійсними і не створюють правових наслідків.

Позивач з такою відмовою відповідача не згодна, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не власне правильність записів у трудовій книжці. Верховний Суд наголосив, що для призначення пенсії на пільгових умовах має значення відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, на яких наполягає Пенсійний фонд України. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Також позивач вважає, що відповідач безпідставно не врахував додатково надані нею документи з підстав їх видачі підприємствами, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території Луганської області. На думку представника позивача, відповідач мав застосовувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих підприємствами і установами, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки слід розуміти, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього, факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача. Однак, використання даних документів, жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

З вищенаведених підстав позивач вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою від 26 серпня 2021 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року та направлено адміністративну справу № 360/3237/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою від 20 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

До суду 05 січня 2022 року позивачем надано до суду уточнений позов, в якому на виконання вимог ухвали суду від 20 грудня 2021 року визначено відповідачем ГУПФУ в Луганській області, а також клопотання про визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлення такого строку.

Ухвалою від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Від ГУПФУ в Луганській області 01 лютого 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач 11 червня 2018 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надала такі документи про стаж згідно з розпискою-повідомленням: паспорт серії НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 19 листопада 1998 року; довідку внутрішньо переміщеної особи від 16 травня 2018 року № ; диплом серії НОМЕР_2 ; атестат № 6818; витяг з ДРАЦСГ від 16 травня 2018 року № 7; свідоцтво про розірвання шлюбу від 06 липня 1993 року серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про укладання шлюбу від 30 липня 1993 року серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини від 05 січня 1987 року серії НОМЕР_5 ; трудову книжку серії НОМЕР_6 ; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 11 червня 2018 року.

За результатами розгляду заяви позивача, наданих нею документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з 11 червня 2018 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), страховий стаж роботи складає 23 роки 00 місяць 17 днів, з них стаж роботи на пільгових умовах - 17 років 04 місяці 01 день.

Позивач зверталася до відповідача із заявами довільної форми від 16 грудня 2020 року та від 28 квітня 2021 року про перерахунок її трудового стажу, про результати розгляду яких повідомлено листами від 28 грудня 2020 року № 106-101/Г-31/8-1239/20 та від 07 травня 2021 року № 120-111/Г-21/8-1239/21.

Вказані заяви не є підставою для перерахунку пенсії, оскільки обов`язок проведення перерахунку пенсії відповідно до частини четвертої статті 45 Закону № 1058-ІV виникає в органу Пенсійного фонду України виключно у разі подання заявником належного за формою документа, передбаченого Порядком № 22-1.

Що стосується спірного стажу, відповідач зазначив, що трудова книжка не є основним документом, що підтверджує стаж роботи в шкідливих умовах праці, спеціальний стаж або пільговий. В трудовій книжці відсутні певні дані про фактори, які визначають право на пенсію на пільгових умовах (наприклад, робота з відповідними або шкідливими речовинами відповідних категорій небезпеки, про виконання робіт певним способом або в певних умовах, або повний робочий день, що є виключно необхідною умовою та ін.). Таким чином записи в трудовій книжці лише підтверджують період знаходження працівника в трудових відносинах з підприємством, а не тривалість роботи в шкідливих умовах праці повний робочий день. Тому в Порядку № 637 і передбачено окремий розділ «Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників».

Надані позивачем уточнюючі довідки є недійсними, врахувати їх неможливо, тому що довідки, створені органом, його посадовими та службовими особами на тимчасово окупованих територіях України, - не приймаються до розгляду.

Щодо проведення перерахунку з 11 червня 2018 року, відповідач зазначив, що заява про перерахунок пенсії згідно з Законом № 1058-ІV та Порядком № 22-1 до відповідача від позивача не надходила, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено копіями відповідних документів.

З документів, наявних в електронній пенсійній справі позивача, судом встановлено, що позивач 11 червня 2018 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та надала такі документи про стаж згідно з розпискою-повідомленням: паспорт серії НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 19 листопада 1998 року; довідку внутрішньо переміщеної особи від 16 травня 2018 року № ; диплом від 29 червня 1984 року серії НОМЕР_2 ; атестат від 17 липня 1983 року № 6818; витяг з ДРАЦСГ від 16 травня 2018 року № 7; свідоцтво про розірвання шлюбу від 06 липня 1993 року серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про укладання шлюбу від 30 липня 1993 року серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про народження дитини від 05 січня 1987 року серії НОМЕР_5 ; трудову книжку від 06 грудня 1984 року серії НОМЕР_6 ; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 11 червня 2018 року.

За результатами розгляду документів позивачу з 11 червня 2018 року позивачу призначено пенсію за віком.

Згідно з розрахунком стажу для призначення пенсії страховий стаж позивача складає 23 роки 00 місяців 17 днів. До страхового стажу зараховані такі періоди роботи позивача: з 01 вересня 1981 року по 17 липня 1983 року навчання у вищих/середніх навчальних закладах (01 рік 10 місяців 17 днів), з 01 вересня 1983 року по 29 червня 1984 року навчання у вищих/середніх навчальних закладах (00 років 09 місяців 29 днів), з 16 грудня 1986 року по 15 грудня 1989 року догляд за дитиною до 3 років (03 роки 00 місяців 00 днів), з 01 січня 1999 року по 31 травня 2003 року список № 2 (04 роки 05 місяців 00 днів), з 01 червня 2003 року по 31 грудня 2003 року список № 2 (00 років 07 місяців 00 днів), з 01 січня 2004 року по 30 листопада 2011 року список № 2 (07 років 11 місяців 00 днів), з 30 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року список № 2 (00 років 00 місяців 02 дні), з 01 січня 2012 року по 31 березня 2013 року список № 2 (01 рік 03 місяці 00 днів), з 01 квітня 2013 року по 30 вересня 2014 року список № 2 (01 рік 06 місяців 00 днів), з 01 травня 2015 року по 30 листопада 2016 року список № 2 (01 рік 07 місяців 00 днів).

Дослідженням записів в трудовій книжці від 06 грудня 1984 року серії НОМЕР_6 встановлено, що в ній наявні такі записи щодо спірних періодів роботи позивача:

Шахта «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит»:

з 03 вересня 1984 року по 28 травня 1995 року працювала зварником 2 розряду на поверхні (наказ від 03 вересня 1984 року № 388) (запис № 3);

з 29 травня 1995 року по 14 грудня 1995 року навчалася в навчально-курсовому комбінаті за професією машиніст підземних машин (посвідчення від 14 грудня 1995 року № 574) (записи №№ 5-6);

з 06 березня 1996 року (наказ від 07 березня 1996 року № 140) по 29 грудня 2011 року (наказ від 29 грудня 2011 року № 1431к) працювала машиністом підйомних машин і механізмів (записи №№ 7, 10);

Шахта «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит»

з 30 грудня 2011 року (наказ від 30 грудня 2011 року № 1к) по 20 березня 2017 року (наказ від 20 березня 2017 року № 04к) (записи №№ 11, 13).

Також в трудовій книжці наявні записи про проведення атестації робочих місць, на яких працювала позивач, на відповідність умовам праці, внесені до трудової книжки на підставі наказів від 21 грудня 2012 року № 405 та від 25 березня 2013 року № 30к.

Згідно з даними довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) в Реєстрі наявні відомості про роботу позивача в ДВАТ Шахта «Червоний партизан» та нараховану їй заробітну плати з 01 січня 1998 року по лютий 2017 року. Також наявні відомості по спеціальному стажу позивача, починаючи з січня 1999 року по лютий 2017 року.

Позивач звернулася до Біловодського ОУПФУ із заявою від 16 грудня 2020 року довільної форми про перерахунок пенсії, в якій просила зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи позивача з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит».

Листом від 28 грудня 2020 року № 106-101/Г-31/8-1239/20 Біловодське ОУПФУ повідомило позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсії та зарахування періоду роботи позивача з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» до страхового стажу, оскільки при призначенні пенсії виявлено, що між записом про відкриття трудової книжки та першим записом про прийняття на роботу позивача має місце розбіжність, що перевищує тижневий термін, тому трудова книжка не взята до розгляду. Про вказану обставину повідомлено позивачу при призначенні пенсії, про що у заяві про призначення пенсії зроблено відповідний запис. Уточнюючих довідок на підтвердження стажу роботи позивача з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1997 року позивачем не надано.

Позивач звернулася до Біловодського ОУПФУ із заявою від 28 квітня 2021 року довільної форми про перерахунок пенсії разом з якою надала: довідку від 18 червня 2018 року № 150 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії; довідку від 18 травня 2018 року № 383/2 про перейменування підприємства; наказ від 06 липня 1999 року № 884 «Про результати атестації робочих місць»; лист від 19 серпня 1999 року № 69/05-857 «Про виконання атестації робочих місць».

Листом Біловодського ОУПФУ від 07 травня 2021 року № 120-111/Г-21/8-1239/21 повідомлено позивача про неможливість врахування наданих уточнюючих довідок, виданих «Закрытым акционерным обществом «Внешторгсервис» филиал № 2 ЗАО «Внешторгсервис» (мовою оригіналу), оскільки вони є недійсними через створення органом на тимчасово окупованій території України.

Дослідженням довідки від 18 червня 2018 року № 150, виданої «Закрытым акционерным обществом «Внешторгсервис» филиал № 2 ЗАО «Внешторгсервис» (мовою оригіналу), встановлено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» та виконувала гірничі роботи:

з 03 вересня 1984 року по 05 березня 1996 року за професією зварника на поверхні, що передбачено списком № 2 розділом І підрозділом 1 пунктом 1.1а код КП 8333,2 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36 (11 років 04 місці 27 днів);

з 06 березня 1996 року по 05 липня 2004 року за професією машиніста підземних машин на поверхні, що передбачено списком № 2 розділом І підрозділом 1 пунктом 1.1а код КП 8333,2 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36 (08 років 03 місяці 02 дні);

з 06 липня 2004 року по 17 березня 2005 року розірвання атестації (00 років 08 місяців 11 днів);

з 18 березня 2005 року по 29 грудня 2011 року за професією машиніста підземних машин на поверхні, що передбачено списком № 2 розділом І підрозділом 1 пунктом 1.1а код КП 8333,2 постанови КМУ від 16.01.2003 № 36 (06 років 09 місяців 10 днів).

Згідно з довідкою від 18 травня 2018 року № 383/2 «Закрытое акционерное общество «Внешторгсервис» филиал № 2 ЗАО «Внешторгсервис» (мовою оригіналу) є розпорядником архівних документів шахти «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (правонаступника шахти «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит»).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) (тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: […] 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року […].

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: […] з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок […].

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Абзацами першим та другим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до абзацу шостого пункту 1.9 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Підставою для повідомлення заявника про перерахунок/відмову перерахувати пенсію може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивач зверталася до Біловодського ОУПФУ із заявами довільної форми від 16 грудня 2020 року та від 28 квітня 2021 року про перерахунок пенсії із зарахуванням спірного періоду роботи позивача до страхового стажу, підтвердженого записами в трудовій книжці та уточнюючими довідками, наказом про атестацію робочих місць.

Проте Біловодське ОУПФУ відмовило в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу та, як наслідок, в проведенні перерахунку пенсії.

Так з листа Біловодського ОУПФУ від 28 грудня 2020 року № 106-101/Г-31/8-1239/20 судом встановлено, що орган Пенсійного фонду України заперечив проти зарахування періоду роботи позивача з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 2017 року на підставі трудової книжки позивача через порушення правил її оформлення та за відсутності довідок, визначених Порядком № 637.

В листі від 07 травня 2021 року № 120-111/Г-21/8-1239/21, направленому за результатами звернення позивача із заявою від 28 квітня 2021 року, Біловодське ОУПФУ відмовило в зарахуванні від 07 травня 2021 року № 120-111/Г-21/8-1239/21 у зв`язку з тим, що надані позивачем уточнюючі довідки є недійсними та не можуть бути враховані як доказ.

При цьому, Біловодським ОУПФУ відповідних рішень про відмову в перерахунку пенсії із викладенням вичерпних підстав його прийняття за вказаними заявами позивача не прийнято.

Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 229/4165/17 викладено правовий висновок, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії та надання необхідних документів, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Однак, Біловодське ОУПФУ, правонаступником якого є ГУПФУ в Луганській області, ухилився від прийняття рішення за заявами позивача від 16 грудня 2020 року та від 28 квітня 2021 року, що свідчить про недотримання відповідачем встановленого законодавством порядку вирішення питання про перерахунок пенсії, а саме порушення положень частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.3 Порядку № 22-1.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що не розглянувши заяву позивача про перерахунок її пенсії по суті, Біловодським ОУПФУ допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року в справі № 748/696/17.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що Біловодським ОУПФУ, правонаступником якого є ГУПФУ в Луганській області, безпідставно не прийнято вмотивованого рішення за заявами позивача про перерахунок пенсії, чим допущено протиправну бездіяльність.

Щодо наведених відповідачем у відзиві на позов, в листах від 28 грудня 2020 року № 106-101/Г-31/8-1239/20 та від 07 травня 2021 року № 120-111/Г-21/8-1239/21 мотивів незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1998 року, суд зазначає таке.

З вищевказаних правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема в постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17, від 18 травня 2021 року в справі № 229/2330/17.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Дослідженням копії трудової книжки позивача суд встановив, що записи про роботу позивача в шахті за період з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1998 року містять всю необхідну інформацію про період та характер виконуваної позивачем роботи, а також про атестацію робочих місць на відповідність умовам праці. Достовірність внесеної інформації підтверджена підписами уповноваженої особи роботодавця, який скріплений відповідною печаткою підприємства, тому у суду відсутні будь-які підстави для сумніву в достовірності внесених до трудової книжки даних.

Як вказує відповідач цей стаж роботи не зарахований до страхового стажу позивача через помилки, допущені роботодавцем в оформленні трудової книжки позивача, та відсутність довідок про підтвердження трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, визначених Порядком № 637.

Однак, суд не погоджується з такою відмовою, оскільки окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача, оскільки згідно з законодавством обов`язок щодо заповнення та внесення відповідних відомостей до трудової книжки покладений саме на роботодавця, а не на робітника.

Суд також ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі №754/14898/15-а.

Оскільки наявні в трудовій книжці позивача записи про її роботу містять інформацію про зайнятість позивача на роботах на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 03 вересня 1984 року по 31 грудня 1998 року, суд дійшов висновку, що Біловодське ОУПФУ безпідставно не зарахувало цей період роботи до страхового стажу позивача.

Крім того, позивачем на виконання вимог Біловодського ОУПФУ разом із заявою перерахунок пенсії від 28 квітня 2021 року надано довідки, які уточнюють пільговий характер роботи позивача у спірному періоді, проте відповідач заперечує проти врахування інформації за вказаними доказами, як такими, що є не допустимими.

Суд зважає на те, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих установами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Щодо незарахування спірного періоду роботи позивача через відсутність доказів проведення атестації робочих місць, за якими у вказаних періодах працював позивач, на відповідність умовам праці, суд звертає увагу відповідача, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а висловлено правову позицію щодо проведення атестації робочих місць і вказано, що непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тому відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року не є підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу за списком № 2.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що за даними трудової книжки позивача ОСОБА_1 безперервно працювала на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» (шахті «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») в період з 03 вересня 1984 року по 20 березня 2017 року. Частина цього стажу, а саме з 01 січня 1999 року по 28 лютого 2017 року підтверджена інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового страхування (довідка форми ОК-5). Тобто записи в трудовій книжці позивача про роботу на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» (шахті «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») узгоджуються з інформацією про позивача в Реєстрі.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не розглянув заяви позивача про перерахунок пенсії із прийняттям відповідного рішення, а також не зарахував до пільгового стажу позивача за списком № 2 періодів роботи позивача на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 03 вересня 1984 року по 15 грудня 1986 року та з 16 грудня 1989 року по 31 грудня 1998 року.

Що стосується вимоги позивача про зарахування до її пільгового стажу за списком № 2 періоду роботи на шахті «Червоний партизан» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 16 грудня 1986 року по 15 грудня 1989 року, то в цій частині вимог позивачу слід відмовити, оскільки цей період вже зарахований до страхового стажу позивача як догляд за дитиною до 3 років, що підтверджено розрахунком стажу позивача при визначенні права на призначення пенсії, копія якого наявна в матеріалах справи. В свою чергу Законом № 1058-IV не передбачено подвійного зарахування трудового стажу з різних підстав.

Щодо періоду роботи позивача на шахті «Червоний партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року, то відповідачем не наведено жодних обставин, з яких цей період роботи не зарахований до пільгового страхового стажу позивача за списком № 2.

Натомість судом встановлено, що цей період роботи позивача, а також її пільговий характер, підтверджені даними довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

В свою чергу, відсутність відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків у вказаному періоді, на думку суду, не може перешкоджати в зарахуванні такого періоду роботи до страхового стажу працівника, оскільки відповідальність за несплату (не своєчасну сплату) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладена саме на страхувальника, а не застраховану особу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивача на шахті «Червоний партизан» з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року також має бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача за списком № 2. Відповідно вимоги позивача в цій частині є також обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо визначення дати, з якої відповідач має здійснити перерахунок пенсії позивача із зарахуванням спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача за списком № 2, суд враховує, що відповідно до вищенаведених положень Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 підставою для здійснення перерахунку є відповідна заява пенсіонера та додатково надані ним документи.

З матеріалів справи судом встановлено, що уточнюючи довідки, на підставі яких виникло право на перерахунок пенсії, надані позивачем до Біловодського ОУПФУ тільки разом із заявою від 28 квітня 2021 року. Позивач стверджує, що вказані довідки також надавалися нею разом із заявою про призначення пенсії від 11 червня 2018 року. Проте будь-які докази на підтвердження таких тверджень в матеріалах справи відсутні.

Оскільки всі документи, що підтверджують право позивача на зарахування спірного стажу до пільгового стажу за списком № 2, надані після 15 числа місяця, тому згідно з положеннями частини четвертої статті 45 Закону № 1058-IV, перерахунок має бути здійснений з першого числа місяця, наступного за тим, в якому виникли підстави, - з 01 травня 2021 року.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених в цій справі обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, є:

визнання протиправною бездіяльності Біловодського ОУПФУ щодо неприйняття рішення про перерахунок пенсії позивача за заявою від 28 квітня 2021 року із зарахуванням до пільгового стажу позивача за списком № 2 періодів роботи позивача на шахті «Червоний партизан» з 03 вересня 1984 року по 15 грудня 1986 року, з 16 грудня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року;

зобов`язати ГУПФУ в Луганській області прийняти рішення про перерахунок пенсії позивача з 01 травня 2021 року із зарахуванням до пільгового стажу позивача за списком № 2 періодів роботи на шахті «Червоний партизан» з 03 вересня 1984 року по 15 грудня 1986 року, з 16 грудня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно зі статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадку, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановленому судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативним, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. За своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких від звернувся до суду.

Позивачем не наведено жодних обставин, що відповідач буде ухилятися від законодавчо покладеного на нього обов`язку щодо виконання рішення суду, прийнятого на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність необхідності застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 01 червня 2021 року.

Зважаючи, що даний спір виник внаслідок неправильних дій Біловодського ОУПФУ, правонаступником якого є відповідач, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в Луганський області.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо неприйняття рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 за заявою від 28 квітня 2021 року із зарахуванням до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за списком № 2 періодів роботи з 03 вересня 1984 року по 15 грудня 1986 року, з 16 грудня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняти рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 за заявою від 28 квітня 2021 року з 01 травня 2021 року із зарахуванням до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 за списком № 2 періодів роботи з 03 вересня 1984 року по 15 грудня 1986 року, з 16 грудня 1986 року по 31 грудня 1998 року та з 01 грудня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова