Справа № 340/11356/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/11356/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити пенні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Драгомирову Олену Миколаївну, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка виразались у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 03 квітня 2018 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року;

- зобов`язати Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 03 квітня 2018 року, з врахуванням нарахованої та виплаченої суми грошової індексації, включно із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

ОСОБА_1 також просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі за його позовом шляхом зобов`язання Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подати у строк 30 (тридцять) днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 до 03.04.2018 року проходив військову службу, під час якої у період з 01.01.2016 по 03.04.2018 року йому не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, що суперечить вимогам Законів України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України із визначенням базового місяця січень 2008 року. Звернувшись до Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення жодної відповіді не було отримано.

Ухвалою судді від 10.01.2022 року позовну заяву залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 07.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (надалі відповідач) належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Перш за все суд зауважує, що позов подано в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Драгомировою О.М., тобто особою, яка є фахівцем у галузі права.

Відповідно до частини 1 статті 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1-2 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 75 КАС України врегульовано те, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Водночас згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Представником позивача вказано про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу та згідно з наказом №28 від 03.04.2018 року ОСОБА_1 з 03 квітня 2018 року виключений із списків особового складу Олександрівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та знято зі всіх видів забезпечення.

При цьому до матеріалам позову представник позивача долучає Витяг із наказу командування військ оперативного командування ''Південь'' від 03 січня 2018 року №1 майора ОСОБА_1 звільнено у запас (а.с.13).

Тобто, доводи, які вказує представник позивача у позові відрязняються від доказів, які ним же і надані. При цьому, адміністративний позов взагалі не містить доводів/інформації про те у якій військовій частині ОСОБА_1 проходив службу, що унеможливлює взагалі перевірити факт проходження позивачем військової служби у період, за який представник позивача має намір отримати індексацію грошового забезпечення (період з 01.01.2016 по 03.04.2018). Якщо позивача звільнено з 01.01.2018 року, тоді чому представник позивача вказує про необхідність у стягненні індекації за період до 03.04.2018 року.

Суд звертає увагу на те, що вирішення спору відбувається у межах доводів та доказів, які долучені до матеріали справи.

Відповідачем у справі представник позивача адвокат Драгомирова О.М. вказала Кіровоградський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підпримки (надалі відповідач).

У пункті 9 та 17 частини 1 статті 4 КАС України наведено визначення:

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

- публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

В даному випадку наявний спір щодо недоплати індексації, що є складовою грошового забезпечення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (надалі Інструкція №260).

У пункті 1.3 Інструкції №260 визначено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:

1.3.1. Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

1.3.2. Військовослужбовцям, які навчаються у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові навчальні заклади).

1.3.3. Особам, які навчаються у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, а також проходять підготовку у військових оркестрах.

1.3.4. Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

1.4. Військовослужбовцям, тимчасово прикомандированим до інших військових частин, грошове забезпечення в цих військових частинах виплачується, якщо прикомандирування дозволено Міністром оборони України, його першим заступником та заступниками, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України відповідно до повноважень.

Оскільки грошове забезпечення військового за своєю суттю є заробітною платою, яка виплачується роботодавцем особи, яка має право на заробітну плату. Тобто, частину грошового забезпечення у вигляді індексації, позивачу має нарахувати та виплатити його роботодавець.

Положенням про територіальний цент комплектування військовослужбовцями за контрактом, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1054 визначено, що Територіальний центр комплектування військовослужбовцями

за контрактом (далі - центр) є установою Збройних Сил.

У пункті 6 вказаного Положення визначено, що основним завданням центру є здійснення відбору громадян для проходження військової служби за контрактом на посадах рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військова служба за контрактом), служби у військовому резерві Збройних Сил, вступу до вищих військових навчальних закладів Міноборони та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Згідно пункту 7 вказаного положення центр відповідно до покладених на нього завдань:

- проводить роз`яснювальну та агітаційну роботу серед населення з метою здійснення відбору громадян для проходження військової служби за контрактом, служби у військовому резерві Збройних Сил, вступу до вищих військових навчальних закладів Міноборони та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів;

- організовує медичний огляд, проводить перевірку рівня фізичної підготовки та за результатами тестування з професійних якостей і психологічного тестування здійснює відбір громадян для прийняття на військову службу за контрактом;

- пропонує громадянам за результатами відбору посади, на які вони можуть бути призначені у разі прийняття на військову службу за контрактом;

- направляє громадян, відібраних для прийняття на військову службу за контрактом, до навчальних військових частин Збройних Сил для укладення контракту та підготовки за військово-обліковою спеціальністю, а тих, які виявили бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил чи вступити до вищих військових навчальних закладів Міноборони та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, - до військових комісаріатів, у яких вони перебувають на військовому обліку;

- веде облік громадян, що зараховані до резерву для прийняття на військову службу за контрактом;

- веде прийом громадян і розглядає звернення з питань прийняття на військову службу за контрактом, службу у військовому резерві Збройних Сил і вступу до вищих військових навчальних закладів Міноборони та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, а також з інших питань, що належать до повноважень

центру;

- здійснює заходи щодо підвищення кваліфікації військовослужбовців і працівників центру;

- організовує і контролює роботу філіалів;

- у межах повноважень виконує інші функції, визначені законодавством.

Відповідачем у справі вказаний саме обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 визначено, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки викладено у розділах 8-10 названого Положення.

Аналізуючи вищеописані нормативно-правові акти, суд дійшов висновку про відсутність повноважень у відповідача здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення звільненим з військової служби військовослужбовцям. Виключенням може бути лише, коли відповідний центр комплектування та соціальної підтримки є роботодавцем, тобто саме в такому центрі особа проходила військову службу. Водночас, у позові відсутні доводи про те, що позивач проходив військову службу у відповідача.

Оскільки відсутні докази, що Кіровоградській обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відтак він не є належним відповідачем у цій справі.

Суд повторюється, що за визначенням, наведеним у пункті 9 частини 1 статті 4 КАС України, відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Порядок заміни неналежної сторони унормований статтею 48 КАС України.

За правилами частин 3, 4, 5, 6 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд прийшов до висновку, що відповідати за позовними вимогами має військова частина, у якій позивач проходив службу, як роботодавець.

Суд не вбачає підстав для заміни неналежного відповідача-1 - ГУ ДПС у Кіровоградській області - на належного - ГУ ДПС у Харківській області - оскільки це потягне за собою зміну територіальної підсудності адміністративної справи, що суперечить вимогам частини 3 статті 48 КАС України.

Наявні у матеріалах справи докази не дають можливість суду за власною ініціативою здійснити заміну відповідача на належного, з огляду на те, що позов взагалі не містить жодного пояснення де і коли позивач проходив військову службу, а доводи, наведені представником позивача, стосовно дати звільнення позивача з військової служби, взагалі різняться із доказами, які представник позивача і долучила до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, тому підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також, з огляду на низьку якість змісту позову, який був підготовлений та поданий до суду від імені позивача адвокатом Драгомировою О.М., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Кавалерийська, буд.17/19, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити пенні дії.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук