Справа № 160/7011/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/7011/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №160/7011/21 за позовом Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Благоустрій міста" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.04.2021 року № 41281808.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, без повного всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи що призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким задовольнити позов.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку КП «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість з березень 2020 року - грудень 2020 року. Перевіркою встановлено порушення вимог п.50.1 ст.50, п.57.1 та 57.3 ст.57 глави 2 розділу II та п.203.2 ст.203 розділу V Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість з березня 2020 року по грудень 2020 року по документах. Висновки камеральної перевірки свідчать про несплату узгодженої суми податкового зобов`язання у зв`язку з несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку.

За результатами проведення камеральної перевірки складено акт від 15.02.2021 №1949/04-36-04-11/35609280, примірник якого направлено платнику податків на податкову адресу підприємства і отриманий позивачем 25.02.2021.

За результатами висновків встановлених актом перевірки від 15.02.2021 №1949/04-36-04-11/35609280 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.04.2021 № 41281808, яке отримано 22.04.2021.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийнятого податкового повідомлення-рішення, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з копії акту перевірки від 15.02.2021 та розрахунків наведених у таблиці, несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість складається з податкового повідомлення рішення № 15015130, податкового повідомлення-рішення № 31975130, податкових декларацій , , , , , , , , , , , , , , , , , які не оскаржені позивачем в судовому порядку. Докази протилежного відсутні, тому податкові повідомлення-рішення № 15015130 та № 31975130 вважаються узгодженими. Питання стосовно узгодженості податкових повідомлень-рішень № 15015130 та № 31975130 не є предметом розгляду даної справи. В акті камеральної перевірки податковим органом зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасне подання платіжного доручення до установи банку. Тобто позивач погоджувався зі сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, проте, зробив це несвоєчасно, чим порушив вимоги Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 109.1, 109.2 ст. 109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Податкове законодавства виділяє загальне поняття вини як форми поведінки, що передбачає не вжиття платником податків достатніх заходів, спрямованих на дотримання норм податкового законодавства, а також виокремлює особливу форму поведінки - умисне вчинення правопорушення як додаткову кваліфікуючу ознаку такого правопорушення.

Податкові правопорушення не можуть бути або винними, або умисними. Вони є або просто винними, або одночасно і винними, і при цьому ще й умисними, якщо умисел передбачено як додатковій обов`язковий елемент об`єктивного боку податкового правопорушення.

Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПКУ, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому маючи змогу поводитися належними чином.

На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, щоб зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку.

Абзацом 2 пункту 109.1 статті 109 ПКУ встановлено, що умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. Цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства. Невиконання податкового обов`язку - це наслідок, який має бути результатом (1) або невжиття платником податків належних заходів з метою виконання такого обов`язку (і тоді правопорушення буде просто винним), (2) або цілеспрямованих діянь, метою яких є створення умов для невиконання вимог закону (і тоді правопорушення буде умисним).

Пункт 124.1 статті 124 ПК України передбачає санкції за несвоєчасне погашення суми грошового зобов`язання залежно від тривалості прострочення: 5 % від несвоєчасно погашеної суми в разі затримки до 30 календарних днів і 10 % - за затримки понад 30 календарних днів.

Пункт 124.2 статті 124 ПК України передбачає, що діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Санкція за несвоєчасну сплату податків до 01.01.2021 могла бути застосована виключно після фактичного несвоєчасного погашення грошового зобов`язання і виключно на розмір несвоєчасно погашеної суми. Наразі аналогічний склад податкового правопорушення передбачено пунктом 124.1 статті 124 ПКУ. На відміну від цього пункт 124.2 статті 124 ПКУ встановлює відповідальність за сам факт несвоєчасної сплати або несплати податкового зобов`язання, причому вчинені умисно. І штраф у розмірі 25 % може бути нараховано навіть на ще не погашену, але своєчасно не сплачену суму грошового зобов`язання.

Таким чином, з 01.01.2021 податкові органи під час перевірок платника податків можуть встановити факт несвоєчасної сплати або несплати податкового зобов`язання, вчинені умисно, і застосувати штраф до такого платника, не чекаючи на фактичне погашення податкового боргу.

Чинне податкове законодавство наразі не містить випадків, коли платника податків можна притягнути до відповідальності за просто винне податкове правопорушення, яке не є умисним.

Це випливає з пункту 109.3 статті 109 ПКУ. Ця норма містить вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2-123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2-124.5 статті 124 ПКУ, а також пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Своєю чергою, звичайні склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПКУ, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Таким чином, з 01.01.21 ідо подальших змін до податкового законодавства вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з умислом.

Наведене спростовує доводи апелянта стосовно недоведеності умислу як складової правопорушення.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу). Вказана норма спростовує посилання позивача у апеляційній скарзі що відповідач мав застосовувати положення закону. що діяли станом на період проведення перевірки.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Благоустрій міста" Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у справі №160/7011/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко