Справа № 464/162/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 464/162/22 пров. № А/857/6663/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова (головуючий суддя Борчак М.В.), ухвалене у порядку письмового провадження в м.Львові 15 лютого 2022 року у справі №464/162/22 за позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

10.01.2022 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, просила скасувати постанову №149 адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.12.2021 про накладення адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 156 КУпАП, та правомірності оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, представником відповідача надано суду матеріали адміністративної справи, що стали підставою для прийняття оскаржуваної постанови, серед яких: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №695380 від 19.11.2021, пояснення ОСОБА_2 від 19.11.2021, а також рапорт працівника поліції. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, містить основні обов`язкові елементи, наявність яких свідчить про повноту і об`єктивність з`ясування всіх обставин справи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення складено неналежним чином, в такому зазначено лише прізвище та ініціали уповноваженої особи, не вказано за яким підпунктом, пунктом, частиною, статтею та якого нормативно-правового акта виявлено правопорушення. Скаржник вказує, що протокол складений з недоліками та з порушеннями, а тому не є допустимим доказом у справі. Зазначає, що у протоколі має бути чітко перелічено докази, які до нього додаються. Скаржник вказує, що жодних свідків, які б підтвердили вчинення адміністративного правопорушення не опитано. Вважає, що оскаржуване судове рішення є безпідставним та протиправним.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2021 адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №149 у справі про адміністративне правопорушення відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП.

Як зазначено у вказаній постанові ОСОБА_1 19.11.2021 р. о 09 год. 10 хв., являючись касиром у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться на АДРЕСА_1 , здійснила продаж 1 пляшки горілки марки «Medoff» ємкістю 0,35 л ОСОБА_2 в заборонений час доби, чим порушила вимоги пункту 1 ухвали Львівської міської ради № 4710 від 11.09.2019 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)».

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою, безпідставною, такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до положень частини 2 статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - КУпАП) порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі алкогольними напоями, а саме: торгівля алкогольними напоями у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби - тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ухвалою Львівської міської ради від 11.03.2019 за № 4710 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)» заборонено роздрібну торгівлю алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного) у стаціонарних об`єктах торгівлі та тимчасових спорудах, за винятком ресторанного господарства з 22:00 год. до 10:00 год.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальному рівні встановлені статтею 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР, відповідно до частини 9 статті 15-3 якого сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Статтею 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 156 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що постанова №149 від 23.12.2021 винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 19.11.2021 серія ВАБ №695380, що складений старшим дільничним офіцером поліції СП ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Сорокою Петром.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП закріплено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що опис обставин, установлених під час розгляду справи, повинен містити вказівку на дату, час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть. У контексті частини 2 статті 156 КУпАП опис обставин, крім згаданого вище, має містити кількісні й вартісні характеристики проданого напою чи виробу.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії протоколу від 19 листопада 2021 року, вказані законодавчі вимоги щодо змісту такого не дотримано: не зазначено назву, серію, № ким і коли виданий документ на підставі якого встановлено особу, не зазначено даних щодо свідків та понятих.

Окрім того, жодними належними доказами не підтверджується факт продажу позивачем саме алкогольного напою. Експертні дослідження з цього приводу до матеріалів справи не надано.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

Незважаючи на те, що такий протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, однак складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо зафіксованого протоколом від 19 листопада 2021 року правопорушення, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 156 КУпАП є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення (див. Господарський кодекс України, Закони України «Про захист прав споживачів», «Про державне, регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833 та ін.).

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В силу закріпленого статті 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

До копії адміністративних матеріалів на ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, долучено пояснення ОСОБА_2 відповідно до яких 19.11.2021 о 09 год. 10 хв. в продуктовому магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться на АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 придбав в продавця магазину горілку марки «Medoff» ємкістю 0,370 грам за яку заплатив 63 грн.

Вказані пояснення враховані адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради при прийнятті оскаржуваної постанови №149 у справі про адміністративне правопорушення.

Також додано рапорт ст. доп. СП ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Сороки Петра згідно з яким 19.11.2021 на території Сихівського району м.Львова виявлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , реалізувала алкогольний напій, а саме горілку марки «Medoff», чим порушила ухвалу ЛМР №4710 від 11.03.2019.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_2 не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як свідок, дані щодо нього відсутні у графі протоколу «Склад адміністративного правопорушення», де описано суть вчиненого адміністративного правопорушення, а відібрані письмові пояснення не зазначені як додаток до протоколу.

Зазначений рапорт у розумінні статті 251 КУпАП не може вважатися належним і допустимим доказом учинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КУпАП, оскільки ст. доп. СП ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітан поліції Сорока Петро є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, що ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин справи, а тому такий рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зокрема, фото- чи відеофіксації відповідачем не подано.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Враховуючи конституційний принцип правової держави, усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Оскільки відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, не подано, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови.

За таких обставин, на підставі системного аналізу законодавчих положень, враховуючи, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 156 КУпАП, не доведено дотримання при розгляді справи про адміністративне правопорушення вимог статей 245 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи положення статті 317 та статті 286 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності винесення постанови №149 від 23.12.2021 не відповідають обставинам справи, такі зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №149 від 23.12.2021 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо судового збору, то відповідно до положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції № від 04.01.2022 та 744,30 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 11.04.2022.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови задовольнити.

Скасувати Постанову у справі про адміністративне правопорушення №149 від 23.12.2021 та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: пр.Червоної Калини, 66, м.Львів, 79012, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: с.Вербляни, Буський район, Львівська область, 80500, ІПН НОМЕР_1 ) 496,20 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції № від 04.01.2022 та 744,30 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 11.04.2022.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк