Справа № 120/3069/22
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 травня 2022 р. Справа № 120/3069/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначила, що її довіритель 06.07.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак листом від 15.09.2021 позивача було повідомлено про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком через відсутність необхідного пільгового стажу.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України № 30929/02-12 від 07.10.2019, періоди роботи особи на території Російської Федерації, можливо зарахувати за умови підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонд Російської Федерації.

З огляду на зазначене, до страхового та пільгового стажу позивача не зараховані такі періоди роботи позивача: з 01.01.2004 по 31.12.2007 в ЗАТ «Руіз Даймонд», з 01.01.2008 по 15.10.2012 в ТОВ "Руіз Даймондс", з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016 в ТОВ «С.Д. Даймонд» з огляду на відсутність підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також в зв`язку з відсутністю наказів про результати проведення атестації робочого місця.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 12.10.1996.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 22.09.1986 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.11.2015 судом встановлено наступне:

- у період з 24.04.1984 по 23.04.1986 проходив службу в лавах Радянської Армії;

- з 19.09.1986 прийнятий учнем огранювача алмазів в діаманти в Вінницький завод "Криссал";

- з 01.04.1987 р. по 12.08.1988 працював огранювачем алмазів в діаманти в ДП "Вінницький завод "Криссал";

- з 18.08.1988 зарахований учнем ливарника виробів із пластмас у Вінницькому ВО "Термішал";

- з 27.01.1989 по 06.03.1995 працював ливарником виробів із пластмас у Вінницькому ВО "Термішал";

- з 09.03.1995 по 04.09.1995 працював огранувальником алмазів в діаманти в ДП "Вінницький завод Кристал";

- з 18.09.1995 по 14.08.2000 працював огранувальником алмазів в діаманти в ТОВ "Елдіам";

- з 18.09.2000 по 01.10.2003 працював огранувальником алмазів в діаманти в ДП "Вінницький завод Кристал";

- з 08.10.2003 по 31.12.2003 працював огранувальником алмазів в діаманти в ООО "Ксенон";

- з 01.01.2004 по 31.12.2007 працював огранувальником алмазів в діаманти в ЗАТ "Руіз Даймондс"

- з 01.01.2008 по 15.10.2012 працював огранувальником алмазів в діаманти в ТОВ "Руіз Даймондс";

з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, 10.02.2016 по 21.12.2016 працював огранувальником алмазів в діаманти в ТОВ "С.Д. Даймонд";

- з 08.06.2017 по 10.07.2017 працював вантажником в ТОВ НВП "Аргон";

- з 11.07.2017 по 17.07.2018 працював огранувальником алмазів в діаманти в UAB DTT technology.

По досягненню 55 річного віку позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах передбачену п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав ряд документів в підтвердження наявного страхового та пільгового стажу.

Рішенням Головного управління ПФУ в Вінницькій області від 14.07.2021 №339 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю пільгового та страхового стажу необхідної тривалості.

Зазначене рішення мотивоване тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового та пільгового стажу позивача не зараховано наступні періоди його трудової діяльності, а саме:

- період з 01.01.2004 по 31.12.2007 в ЗАТ "Руіз Даймондс", так як відповідно до листа Міністерства соціальної політики України № 30929/02-12 від 07.10.2019р., вище зазначені періоди роботи на території Російської Федерації, можливо зарахувати за умови підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонд Російської Федерації;

- періоди з 01.01.2008 по 15.10.2012 в ТОВ "Руіз Даймондс" та з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, 10.02.2016 по 21.12.2016 в ТОВ "С.Д. Даймонд", не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутнє підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а також до пільгового стажу в зв`язку з відсутністю наказів про результати проведення атестації робочого місця.

Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи позивача в республіці Литва з 11.07.2017 по 17.07.2018 - оскільки відповідно до п.2 ст.33 Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, зобов`язання з надання зацікавленій особі пенсії за страховий стаж набутий 01.01.1992 приймає Сторона, за законодавством якої цей стаж було накопичено.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує, що зміст позовної заяви та її прохальної частини дає підстави для висновку, що відмова в зарахуванні до страхового та пільгового стажу періоду роботи в республіці Литва позивачем в межах даного позову не оскаржується, а відтак, оцінка рішенню в цій частині судом не надається.

Щодо решти позовних вимог, то суд в першу чергу вважає за потрібне зазначити наступе.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

- роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні);

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

У відповідності до частин 4-6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Встановлено, що спір між сторонами виник щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії за період роботи в Російській Федерації, у зв`язку з відсутністю даних про нарахування заробітної плати та про сплату страхових внесків.

Судом встановлено, що згідно трудових книжок позивача НОМЕР_2 від 22.09.1986, серії НОМЕР_3 від 02.11.2015 позивач з 01.01.2004 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 15.10.2015 працював огранувальником алмазів в діаманти в ТОВ "Руіз Даймондс", з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, 10.02.2016 по 21.12.2016 в ТОВ "С.Д. Даймонд".

Зазначені записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені їх підписом, та скріплені печатками.

Крім того, позивачу у вказані періоди була нарахована та виплачена заробітна плата за роботу на посаді огранувальника алмазів в діаманти в ТОВ "Руіз Даймондс" та ТОВ "С.Д. Даймонд", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довідок ВАТ "Московський ювелірний завод" (до якого було приєднано в квітні 2011 року ЗАТ "Руіз Даймондс") від 14.03.2016 за №64-к, 65-к, довідок ТОВ "Руіз Даймондс" від 11.03.2016 за №153, від 14.03.2016 за №155-н, довідок ТОВ "С.Д. Даймондс" від 21.12.2016 за №36, від 22.12.2016 за №45 та довідок від 21.12.2016 №125, 126, 127, 154, 155 про доходи фізичної особи ОСОБА_1 за 2012 2016 роки.

Зокрема, в довідці №153 від 11.03.2016 зазначено, що податки на доходи в 2008-2009 роках (ЕСН) нараховані в повному об`ємі та перераховані до Федерального бюджету РФ (в частині Пенсійного фонду РФ) повністю та згідно з Російським законодавством. З 01.01.2012страхові внески повністю нараховані та перераховані до Пенсійного фонду РФ у відповідності з Російським законодавством.

При цьому, зазначена довідка також містить вказівку на те, що в 2010-2011 роках нарахування страхових внесків (в частині Пенсійного фонду РФ) на дохід не здійснювалось (на підставі п.п. 15 п.1 ст. 9 Федерального Закону РФ №212-ФЗ від 24.07.2009).

Враховуючи, що в спірний період позивач працював на території іноземної держави, за наявності інформації про сплату роботодавцем страхових внесків у спірні періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 до загального стразового стажу в ЗАТ Руіз Даймонд та ТОВ Руіз Даймонд.

Оскільки з 01.01.2004 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2012 по 15.10.2012, з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії вказані періоди його роботи.

При цьому, періоди роботи позивача в ТОВ Руіз Даймонд які припали на 2010-2011 роки зарахуванню до страхового стажу позивача не підлягають, адже у відповідні періоди роботодавцем позивача, на виконання п.п. 15 п.1 ст. 9 Федерального Закону РФ №212-ФЗ від 24.07.2009, не здійснювалось відрахувань до Пенсійного фонду РФ страхових внесків за найманого працівника. Тобто, сплата страхових внесків роботодавцем позивача не здійснювалась не з вини відповідного роботодавця, а на виконання вимог чинного на той час законодавства РФ.

Також суд враховує, що згідно долученого до відзиву на позовну заяву акту документальної перевірки №263 від 21.06.2021, складеного Управлінням пенсійного фонду РФ в м. Владивосток Приморського краю (міжрайонне), позивач у період з 23.11.2012 по 23.11.2012, з 09.01.2013 по 11.03.2013, з 11.03.2013 по 11.03.2013, з 06.05.2013 по 08.05.2013, з 01.07.2013 по 10.07.2013, з 19.08.2013 по 30.08.2013, з 01.10.2013 по 10.10.2013, з 25.04.2014 по 25.04.2014, з 28.04.2014 по 30.04.2014, з 20.06.2014 по 20.06.2014, з 23.06.2014 по 04.07.2014, з 05.03.2015 по 13.03.2015, з 13.07.2015 по 07.08.2015, з 05.10.2015 по 16.10.2015, з 13.01.2016 по 13.01.2016, з 04.05.2016 по 06.05.2016, з 18.07.2016 по 12.08.2016, з 07.10.2016 по 24.10.2016 перебував у відпустках без збереження заробітної плати, відповідно страхові внески до Пенсійного фонду РФ за вказані періоди роботодавцем не сплачувались. Як наслідок, з урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, відсутні підстави для включення таких періодів до страхового стажу позивача.

На підставі викладеного, суд вважає, що до страхового стажу позивача слід зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 в ЗАТ Руіз Даймонд та ТОВ Руіз Даймонд, ТОВ "С.Д. Даймонд" за виключенням періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати та періоду з 01.01.2010 по 31.12.2011, як такого, в якій роботодавцем, згідно чинного на той час законодавства РФ, не здійснювалось сплата страхових внесків за найману особу ОСОБА_1 .

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

В свою чергу, визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 07.01.1989 по 06.03.1995 у Вінницькому ВО Термішал, з 09.03.1995 по 04.09.1995, з 18.09.2000 по 01.10.2003 в ДП Вінницький завод Кристал; з 18.09.1995 по 14.08.2000 в ТОВ «Елдіам», з 01.01.2004 по 31.12.2007 в ЗАТ «Руіз Даймондс», з 01.01.2008 по 15.10.2012 в ТОВ «Руіз Даймондс», з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016 в ТОВ "С.Д. Даймонд" суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ необхідний вік та стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Пунктом 3 резолютивної частини, Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині визначення у чоловіків необхідного страхового стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у даних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №2.

При цьому, згідно оскаржуваного рішення від 14.07.2021 за №39, а також листа від 11.02.2022 за №0200-0303-8/12092, ГУ ПФУ у Вінницькій області до пільгового стажу позивача зарахувало лише період його роботи в ДП "Вінницький завод "Кристал" з 01.04.1987 по 12.08.1988, що становить 1 рік 4 місяці 8 днів. При цьому позивачу не зараховано до пільгового стажу наступні періоди роботи:

- з 07.01.1989 по 06.03.1995 у Вінницькому ВО Термішал,

- з 09.03.1995 по 04.09.1995, з 18.09.2000 по 01.10.2003 в ДП Вінницький завод Кристал;

- з 18.09.1995 по 14.08.2000 в ТОВ «Елдіам»,

- з 01.01.2004 по 31.12.2007 в ЗАТ «Руіз Даймондс»,

- з 01.01.2008 по 15.10.2012 в ТОВ «Руіз Даймондс»,

- з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016 в ТОВ «С.Д. Даймонд».

Надаючи правову оцінку підставам не зарахування пільгового періоду роботи позивача, суд зазначає, що з метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (надалі - Порядок №383).

Відповідно до пункту 20 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Особливості підтвердження наявного трудового стажу визначені Кодексом законів про працю України та Порядком підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі Порядок №637).

Так, відповідно до частини 1 статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка (пункт 20 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з відомостями долучених до матеріалів справи трудових книжок позивача працював на посаді "огранувальник алмазів у діаманти" в ДП Вінницький завод Кристал з 09.03.1995 по 04.09.1995, з 18.09.2000 по 01.10.2003, в ТОВ «Елдіам» з 18.09.1995 по 14.08.2000, в ЗАТ «Руіз Даймондс`з 01.01.2004 по 31.12.2007, в ТОВ «Руіз Даймондс» з 01.01.2008 по 15.10.2012, в ТОВ «С.Д. Даймонд» з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016. Крім того, в період з 07.01.1989 по 06.03.1995 позивач працював в Вінницькому ВО Термішал на посаді "ливарник виробів із пластмас".

Суд встановив, що посада позивача огранувальника алмазів у діаманти (згідно записів трудової книжки - "огранщик алмазов в брилианты") передбачена Списком № 2 пункту 10-А розділ ХІV, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 12.04.1990 № 365. Також, Списком № 2 передбачена посада ливарника пластмас 399).

Слід вказати, що дослідження долучених до матеріалів справи копії трудових книжок позивача дає підстави для формування висновку про те, що зазначені записи у трудових книжках виконані належними посадовими особами, засвідчені їх підписом, та скріплені печатками. При цьому, оскаржуване рішення, а також відзив на позовну заяву не містять посилань на наявність у відповідача зауважень щодо оформлення зазначених документів.

В свою чергу, посилання відповідача на ненадання уточнюючих довідок про пільговий характер роботи, суд вважає безпідставними, оскільки працівник не може відповідати за її оформлення, що у свою чергу не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу роботи позивача періоди з 09.03.1995 по 04.09.1995, з 18.09.2000 по 01.10.2003, з 18.09.1995 по 14.08.2000 на посаді "огранувальник алмазів у діаманти" в ДП Вінницький завод Кристал та ТОВ "Елдіам", а також період роботи з 07.01.1989 по 06.03.1995 на посаді "ливарник виробів із пластмас" в Вінницькому ВО Термішал.

Крім того, згідно з п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою КМ України №442 від 01.08.1992 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Пунктом 10 Порядку №442 передбачено, що результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Суд наголошує, що додаткові підтверджуючі документи надаються, зокрема, але не виключно у випадку відсутності відповідного запису про період роботи на певній посаді у трудовій книжці.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду суд вважає безпідставними, оскільки те, що позивач працював в спірні періоди на роботі, передбаченій Списком №2, підтверджується записами в трудовій книжці.

Суд також враховує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органу, а не працівник. Відповідна правова позиція викладена в постанові ВП ВС від 19.02.2020.

Отже, відсутність на відповідних підприємствах, де працював позивач, документів щодо проведення атестації робочих місць даної посади не спростовує факту зайнятості ОСОБА_1 повний робочий день за посадою огранувальника алмазів в діаманти на вищевказаних підприємствах та за посадою ливарника пластмаси та не може ставити у залежність право особи на отримання пільгової пенсії за умови виконання робіт передбачених Списком №2, адже проведення відповідної атестації робочих місць є обов`язком роботодавця.

Відповідно, відсутність на підприємствах, де працював позивач, документів щодо проведення атестації робочих місць даної посади не спростовує факту зайнятості ОСОБА_1 повний робочий день за посадою огранувальника алмазів та за посадою ливарника пластмаси на вищевказаних підприємствах.

Що стосується підстав не зарахування до пільгового стажу роботи позивача, періоду в ЗАТ "Руіз Даймондс" з 01.01.2004 по 31.12.2007, в ТОВ "Руіз Даймондс" з 01.01.2008 по 15.10.2012, в ТОВ "С.Д. Даймонд" з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016, то суд вважає, що відповідні періоди повинні бути зараховані до пільгового стажу позивача з підстав наведених вище, однак лише в частині яка відповідає періодам загального страхового стажу, які суд вище по тексту визнав підтвердженими матеріалами справи, а саме за виключенням періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати та періоду з 01.01.2010 по 31.12.2011.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині зарахування до спеціального (пільгового) стажу періодів роботи позивача в ДП Вінницький завод Кристал та ТОВ "Елдіам", Вінницькому ВО "Термішал", ЗАТ "Руіз Даймондс", ТОВ "Руіз Даймондс" та ТОВ "С.Д. Даймонд" підлягають частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку, обраному позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що його загальний трудовий стаж становить понад 29 років, спеціальний страховий стаж більше 19 років.

В той же час, оскаржуваним рішенням підтверджено 19 років 2 місяці 21 день страхового стажу, а листом від 11.02.2022 №0200-0303-8/12092 підтверджено 1 рік 4 місяці 8 днів пільгового стажу. Разом з тим, зміст оскаржуваного рішення не містить підстав не зарахування ряду інших періодів, які, як вважає позивач, підлягають зарахуванню до його стажу.

Тобто, оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про призначення пенсії на пільгових умовах, за відсутності обґрунтованого рішення щодо підстав не врахування іншої частини трудового та пільгового стажу позивача.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових втрат, слід вказати наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати які підлягають відшкодуванню стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та предмету спору.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

В даному випадку, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

В той же час, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 3000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Разом з тим, оскільки адміністративний позов задоволено частково, на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.07.2021 за №39 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в ЗАТ Руіз Даймонд та ТОВ Руіз Даймондс та ТОВ "С.Д. Даймонд", за виключенням періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати та періоду з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи:

- на посаді "ливарник виробів із пластмас" в Вінницькому ВО Термішал з 07.01.1989 по 06.03.1995;

- на посаді "огранувальник алмазів у діаманти" в ДП Вінницький завод Кристал з 09.03.1995 по 04.09.1995, з 18.09.2000 по 01.10.2003, в ТОВ «Елдіам» з 18.09.1995 по 14.08.2000, а також в ЗАТ «Руіз Даймондс`з 01.01.2004 по 31.12.2007, в ТОВ «Руіз Даймондс» з 01.01.2008 по 15.10.2012, в ТОВ «С.Д. Даймонд» з 08.11.2012 по 11.10.2013, з 04.04.2014 по 25.12.2014, з 02.03.2015 по 08.02.2016, з 10.02.2016 по 21.12.2016, за виключенням періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати та періоду з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) та витрати на професійну правничу допомогу 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення суду складено 23.05.2022

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна