Справа № 360/4667/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року справа №360/4667/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р. у справі № 360/4667/21 (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28 травня 2021 року № 56 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі ім. Леніна з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року, з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року, службу в армії з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року, періоди роботи у Ворошиловградському заводі ім. Артема з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року, у Ворошиловградському АТП-12125 з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року, у Закритому акціонерному товаристві Лугцентрокуз з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити, нарахувати та виплатити з 24 травня 2021 року пенсію за віком ОСОБА_1 .

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року, відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з урахуванням Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідач мав всі можливості для сприяння позивачеві в призначенні пенсії, однак відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, якщо такі були необхідні на думку відповідача, що свідчить про бездіяльність відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області із заявою від 24 травня 2021 року, зареєстрованою за № 1217, про призначення пенсії за віком, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи (арк. спр. 78-79, 80-81).

В розписці-повідомленні до заяви від 24 травня 2021 року про призначення пенсії за віком наявний запис про те, що позивачу необхідно у строк до 23 серпня 2021 року надати до органу Пенсійного фонду України документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (арк. спр. 80-81).

Рішенням органу Пенсійного фонду України (невідомо яким) від 28 травня 2021 року № 56 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача складає 14 років 03 місяці 01 день. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 13 липня 1984 року по 06 травня 1995 року через відсутність дати наказу; з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року (рік звільнення 1997 рік, а рік наказу 1998 року); з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року через невідповідність дати народження у трудовій книжці даті народження позивача, зазначеній в паспорті громадянина України; періоди роботи за 1977-1979 роки, 1982-1983 роки, 1985-1989 роки, оскільки в наданій архівній довідці від 14 травня 2021 року № 425 вказано неповне прізвище, ім`я, по батькові (арк. спр. 23).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28 травня 2021 року № 56 Про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. За розрахунком відповідача страховий стаж позивача складає 14 років 03 місяці 01 день. До загального стажу не зараховано періоди роботи позивача на підставі трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 23 серпня 1977 року у зв`язку з невідповідністю дати народження даним паспорту (з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року, з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року у Колгоспі імені Леніна. ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії додано архівну довідку про період роботи в Колгоспі імені Леніна від 14 травня 2021 року № 425, проте у зв`язку з невідповідністю зазначених даних у довідці даним паспорту (ім`я та по батькові) зазначені періоди роботи не зараховано до страхового стажу. Період з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року не зараховано до страхового стажу, оскільки дата народження в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 23 серпня 1977 року не відповідає даті, зазначеній у паспорті. Також до страхового стажу не зараховано такі періоди: відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 10 листопада 1979 року період з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року, оскільки число в даті призову на військову службу дописано ручкою іншого кольору; відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10 жовтня 1983 року період з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року, оскільки відсутня дата у наказі про прийом на роботу, що порушує вимоги пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція); з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року, оскільки дата наказу на звільнення від 19 серпня 1998 року, тоді як дата звільнення 18 серпня 1997 року, що порушує вимоги пункту 2.4 Інструкції (арк. спр. 20-22, 71-73).

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, стаж ОСОБА_1 (для розрахунку права на пенсію за віком) складає 14 років 03 місяці 01 день. У межах спірних правовідносин до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року та з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року у Колгоспі імені Леніна на посадах скотаря, тракториста та водія 3 класу; з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року у Ворошиловградському емальзаводі імені Артема на посаді учня електрозварника контактної пресової зварки; з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року у Ворошиловградському АТП-12125 водієм 3 класу та водієм 3 класу категорії Д; з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року в Орендному підприємстві Лугцентрокуз, яке в подальшому реорганізоване у Закрите акціонерне товариство Лугцентрокуз, на посадах машиніста крана 4 розряду та машиніста крана, занятого на гарячих дільницях робіт. Також до страхового стажу позивача не зараховано період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року (арк. спр. 102).

Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника від 23 серпня 1977 року серії НОМЕР_1 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , 1960 року народження, у періоди з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року та з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року був членом Колгоспу імені Леніна та виконував роботу скотаря, тракториста та водія 3 класу, що сукупно складає 04 роки 11 місяців 00 днів (арк. спр. 11-12, 87-91).

Згідно з записами у трудовій книжці колгоспника від 23 серпня 1977 року серії НОМЕР_1 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , 1960 року народження, у період з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року працював у Ворошиловградському емальзаводі імені Артема учнем електрозварника контактної пресової зварки, що складає 04 місяці 13 днів (арк. спр. 11-12, 87-91).

Відповідно до записів у трудовій книжці від 10 жовтня 1983 року серії НОМЕР_3 (арк. спр. 13-14), у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , 1961 року народження, працював:

з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року у Ворошиловградському АТП-12125 водієм 3 класу та водієм 3 класу категорії Д, що складає 0 років 09 місяців 24 дні;

з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року в Орендному підприємстві Лугцентрокуз, яке в подальшому реорганізовано у Закрите акціонерне товариство Лугцентрокуз, на посадах машиніста крана 4 розряду та машиніста крана, занятого на гарячих дільницях робіт, що складає 05 років 04 місяці 18 днів.

Відповідно до записів у військовому квитку від 10 листопада 1979 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії, що складає 2 роки 0 місяців 8 днів (арк. спр. 17-19, 74-75).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності загального страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком станом на дату звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії. Суд дійшов до висновку про неможливість зарахувати періоди членства позивача у Колгоспі імені Леніна з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року та з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року, що сукупно складає 04 роки 11 місяців 00 днів, та період роботи з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року у Ворошиловградському емальзаводі імені Артема учнем електрозварника контактної пресової зварки, що складає 04 місяці 13 днів, на підставі відомостей, зазначених у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 23 серпня 1977 року, з огляду на розбіжність року народження позивача з таким, що зазначено в паспорті, та необхідністю підтвердження належності позивачу трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 23 серпня 1977 року в судовому порядку шляхом звернення до цивільного суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців 2, 6 частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Тобто для призначення пенсії позивачу необхідно дотримання таких умов: досягнення віку 60 років (на час звернення позивачу виповнилось 60 років 00 місяців 19 днів) та наявність страхового стажу не менше 28 років.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом 9 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV регламентовано, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в?язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з?єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв?язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Приписами підпункту к частини 1, частини 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних сил СРСР.

Пунктом в частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За пунктом 23-24 Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Пунктом 26 Порядку № 637 регламентовано, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчать, що уточнюючи документи приймаються для підтвердження трудового стажу у випадку відсутності трудової книжки, відсутності запису у ній або неправильного чи неточного запису про періоди роботи.

Також, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі поданому на вимоги Порядку №637, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

20 червня 1974 року постановою Держкомтруда СРСР № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція № 162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно з пунктом 2.9. Інструкції № 162 у розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі. При зміні формулювання причини звільнення пишеться: Запис за № таким-то є недійсним звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.25 Інструкції № 162 записи про причини звільнення повинні проводитись у трудовій книжці у точній відповідності до формулювання чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, Звільнено за згодою сторін, п. 1 ст. 29 КЗпП РРФСР. При розірванні трудового договору з ініціативи робітника або службовця з причин, з якими законодавство пов`язує надання певних пільг та переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, Звільнено за власним бажанням у зв`язку із зарахуванням до вищого навчального закладу, ст. 31 КЗпП РРФСР або Звільнено за власним бажанням у зв`язку з направленням за комсомольською путівкою на будівництво (вказується назва ударної комсомольської забудови), ст. 31 КЗпП РРФСР. При розгляді та затвердженні трудовим колективом кандидатури передовиків провадження для направлення на навчання до вищих та середніх спеціальних навчальних закладів з виплатою стипендії за рахунок коштів підприємства у трудовій книжці проводиться запис: Звільнений від роботи у зв`язку з направленням на навчання (вказується вища або середня спеціальна навчальна установа) заклад) як передовика виробництва з виплатою стипендії за рахунок коштів (вказується конкретне підприємство), ст. 31 КЗпП РРФСР. При розірванні трудового договору з ініціативи робітника чи службовця у зв`язку з переїздом до іншої місцевості порядку організованого набору робочих запис про звільнення вноситься у трудову книжку із зазначенням цієї причини. Наприклад, Звільнений за власним бажанням у зв`язку з направленням на роботу з організованого набору робітників для роботи на підприємстві (вказується конкретне підприємство), ст. 31 КЗпП РРФСР.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Наприклад, трудовий договір із працівником припиняється у зв`язку із скороченням штатів 10 жовтня 1986 р. є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблено наступний запис: у графі 1 розділу Відомості про роботу ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.1986), у графі 3 пишеться: Звільнено за скороченням штатів, п. 1 ст. 33 КЗпП РРФСР, у графі 4 вказується дата та номер наказу (розпорядження) про звільнення.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Як свідчать матеріали справи, спірні періоди роботи позивача підтверджено записами у трудових книжках.

Як вбачається з прийнятих відповідачем рішень, підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року, з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року, з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року, стала невідповідність дати народження даним паспорту, період з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року, оскільки відсутня дата у наказі про прийом на роботу, з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року, оскільки дата наказу на звільнення від 19 серпня 1998 року.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, суд звертає увагу, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Отже, виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачу для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Положеннями Закону 1058-ІУ, підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Крім того, у підтвердження спірного стажу позивачем надана архівна довідка Комунальної установи Об`єднаний трудовий архів Станично-Луганського району від 14 травня 2021 року № 425.

Суд вважає помилковим посилання відповідача, як підставу для неврахування зазначеній у довідці інформації, на неповне зазначення прізвища, імені та по батькові позивача у довідці, оскільки зазначені вимоги не відповідають приписам Порядку №637.

Також, матеріали справи свідчать, що до страхового стажу не зараховано період з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року, оскільки число в даті призову на військову службу дописано ручкою іншого кольору.

Проходження позивачем строкової військової служби в Радянській Армії з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року підтверджено військовим квитком від 10 листопада 1979 року серії НОМЕР_4 (арк. спр. 17-19, 74-75).

Суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у цьому випадку відсутня вина позивача у здійсненні запису числа в даті призову на військову службу чорнилами іншого кольору, оскільки записи у військовому квитку здійснювались Станично-Луганським районним військовим комісаріатом Ворошиловградської області. Крім того, за вимогами законодавства вказана обставина не можу бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні вказаного періоду.

Також, суд зауважує, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно до п. 4.2. Порядку (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Суд зазначає, що згідно п. 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

У матеріалах справи відсутні докази звернення УПФ до позивача та підприємств, установ, організацій із запитами про надання відомостей щодо підтвердження спірних періодів роботи до прийняття оскаржуваних рішень.

Отже, на думку суду, відповідач своїми діями порушив права позивача на отримання пенсії.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що УПФ повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Стосовно способу захисту порушеного права, колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин, мотивів зарахування чи не зарахування спірного періоду роботи, та інших документів наданих позивачем.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень ст.11 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Достатнім і необхідним (ефективним) способом захисту порушеного права є

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28 травня 2021 року № 56 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 травня 2021 року, зареєстрованою за № 1217 про призначення пенсії з урахуванням періоду роботи у колгоспі ім. Леніна з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року, з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року, служби в армії з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року, періоду роботи у Ворошиловградському заводі ім. Артема з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року, у Ворошиловградському АТП-12125 з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року, у Закритому акціонерному товаристві Лугцентрокуз з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 р. у справі № 360/4667/21 скасувати

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28 травня 2021 року № 56 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 травня 2021 року, зареєстрованою за № 1217 про призначення пенсії з урахуванням періоду роботи у колгоспі ім. Леніна з 19 серпня 1977 року по 06 листопада 1979 року, з 17 травня 1982 року по 30 вересня 1983 року, з 25 травня 1985 року по 03 лютого 1986 року, з 17 серпня 1988 року по 05 квітня 1989 року, служби в армії з 10 листопада 1979 року по 17 листопада 1981 року, періоду роботи у Ворошиловградському заводі ім. Артема з 22 грудня 1981 року по 04 травня 1982 року, у Ворошиловградському АТП-12125 з 13 липня 1984 року по 06 травня 1985 року, у Закритому акціонерному товаристві Лугцентрокуз з 01 квітня 1992 року по 18 серпня 1997 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України..

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 23 травня 2022 року.

Суддя-доповідач: А.В. Гайдар

Судді: І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв