Справа № 160/909/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2022 року м. Дніпросправа № 160/909/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Новошицька О.О.

за участю представника відповідача Стефаненко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року (головуючий суддя Турова О.М.)

в адміністративній справі №160/909/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 20.01.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії, призначеної за заявою від 08.06.2015р., із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.

В обґрунтування позову зазначив, що з 08.06.2015р. позивачеві призначено пенсію за віком, однак, при її призначенні відповідачем не враховано до страхового стажу позивача періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., у зв`язку із чим 08.09.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії із врахуванням вищевказаних періодів до його страхового стажу, проте листом від 30.09.2020р. відповідач безпідставно відмовив у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на те, що загальний стаж роботи зараховано позивачеві за раніше наданими документами, однак, з відповіді пенсійного органу на адвокатський запит представника позивача слідує, що вищевказані спірні періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності до страхового стажу останнього враховано е було, хоча позивачем надано пенсійному органу всі необхідні документи, що підтверджують здійснення ним підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування (свідоцтва про сплату єдиного податку за 2003-2006р.р. та за період з 01.04.2007р. по 31.12.2007р. і за 2008 рік), та свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, що є достатньою підставою для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів здійснення ним підприємницької діяльності.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. та здійснення відповідного перерахунку пенсії останнього згідно з заявою ОСОБА_1 від 08.09.2020р., оформлене листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 11.09.2020р. №0400-0306-8/79821;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. та здійснити з 01.09.2020р. відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 08.09.2020р. та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції (в частині задоволених вимог) обґрунтоване тим, що рішення відповідача про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. та здійснення відповідного перерахунку пенсії останнього згідно з заявою ОСОБА_1 від 08.09.2020р., оформлене листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 11.09.2020р. №0400-0306-8/79821, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування цього рішення відповідача. Так, з метою поновлення вищевказаного порушеного права позивача суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р. та здійснити відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 08.09.2020р., та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум. При цьому вказав, що вищевказаний перерахунок пенсії позивача має бути проведений саме з 01.09.2020р., з огляду на заяву про перерахунок пенсії у зв`язку із виникненням права на її підвищення з усіма необхідними документами позивачем подано 08.09.2020р.

Водночас, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог щодо зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2002, з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р., оскільки, належним доказом, яким підприємець, що здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, може підтвердити свій стаж з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року є документ, що підтверджує сплату ним страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, а саме: довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Оскільки відомості про сплату внесків на соціальне пенсійне забезпечення позивачем за період здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1998 по 31.12.2002, з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р ОСОБА_1 не надано ні до суду, ні до пенсійного органу, а надані позивачем свідоцтва про сплату єдиного податку за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. свідчать лише про те, що він мав статус платника єдиного податку в ці періоди, проте, не підтверджують сам факт сплати позивачем єдиного податку та, відповідно, страхових внесків у його складі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким позов в цій частині задовольнити (а саме за періоди з 01.01.1998 по 31.12.2002, з 01.01.2004 по 31.12.2006, та з 01.04.2007 по 31.12.2008).

В апеляційній скарзі щодо не зарахування судом першої інстанції періоду з 01.01.1998 по 31.12.2002 позивач вказує, що станом на момент звернення з апеляційною скаргою йому не надано відповіді стосовно запиту до податкового органу про надання копії свідоцтва про сплату єдиного податку за період з 01.01.1998 по 31.12.2002 та довідки про перебування позивача на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку за період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2002 року, у зв`язку з чим просить звернути увагу на лист Державної податкової служби України ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 09.10.2019, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець з 11.05.1992 року, проте надати дані до 2001 року не має технічної можливості, оскільки АІС «Облік податків та платежів» по фізичних особах введено в експлуатацію з 2001 року. Зазначає, що підприємницької діяльності у зазначений період підтверджується реєстраційними картками платної автостоянки, договорами про оренду площі під платну автостоянку, договорами щодо експлуатації платної автостоянки, банківськими квитанціями про сплату позивачем єдиного податку. Також ведення позивачем підприємницької діяльності підтверджує звіт перевірки фінансово-господарської діяльності від 25.05.2001.

Також, щодо не зарахування судом першої інстанції періоду з 01.01.2004 по 31.12.2006 та з 01.04.2007 по 31.12.2008 позивач зазначає, що єдиним, що може підтвердити страховий стаж за вказані періоди є довідка із бази реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персонального обліку, однак формує та веде цей реєстр саме Пенсійний фонд України, який і не зараховує страховий стаж позивача та жодні відомості не вносить до реєстру, хоча позивач надавав звітність як страхувальник до Пенсійного фонду України.

Щодо періоду з 01.04.2007 по 31.12.2008 вказує, то підтвердженням сплати страхових внесків є свідоцтво про сплату єдиного податку за період з 01.01.2008 по 31.12.2008, та звіти суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного податку, які підтверджують сплату податків. Підставою для видачі свідоцтва на обраний звітний період, що зазначений у заяві, є подання платником єдиного податку платіжного документа про сплату єдиного податку в повній сумі за обраний звітний період. Тобто у зв`язку обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути, у позивача відсутня будь-яка можливість в інший спосіб підтвердити свій страховий стаж.

Разом з апеляційною скаргою позивач подав клопотання про витребування пенсійної справи.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання позивач (апелянт) не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що дало підстави для розгляду апеляційної скарги без участі апелянта.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, однак вона до суду апеляційної інстанції надійшла після проведення судового засідання, отже, не могла бути врахована судом.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, надав для огляду пенсійну справу. Щодо наявності в матеріалах справи свідоцтва про сплату єдиного податку за 2002-2008 роки зазначив, що такі свідоцтва підтверджують сплату особою податків, однак до пенсійного органу вони не були надані позивачем, не містяться в пенсійній справі, тому не були враховані пенсійним органом.

В судовому засіданні оглянута пенсійна справа ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, призначену з 08.06.2015р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах його пенсійної справи, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області при призначенні позивачеві пенсії враховано загальний страховий стаж - 18 років 11 місяць 16 днів.

Як слідує з вищевказаного розрахунку стажу, відповідачем не включено до загального страхового стажу позивача, який враховується при обчисленні пенсії, періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р.

Не погоджуючись з розміром призначеної пенсії та з розрахованим страховим стажем, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою від 08.09.2020р. (вх.№165544 від 08.09.2020р.), в якій просив відповідача здійснити відповідний перерахунок його пенсії.

За результатами розгляду означеної заяви позивача відповідач листом від 11.09.2020р. №0400-0306-8/79821 відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку його пенсії, посилаючись на те, що розрахунок страхового стажу позивача проведено за наданими ним документами.

При цьому, конкретних підстав не зарахування періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. до його загального страхового стажу відповідач у вищевказаному листі взагалі не зазначив.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до його страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998р. по 31.12.2006р. та з 01.04.2007р. по 31.12.2008р. та не проведення відповідного перерахунку пенсії.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково (щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2003р. по 31.12.2003р.).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (ЗУ №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

В силу частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) (ст.11 ЗУ №1058-IV).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять Свідоцтва про сплату єдиного податку (за 2002-2008 роки: Серія А №170322, №034303, Серія В №131906, Серія Г №396308, Серія Г №233800, Серія Е №198060, Серія Є №206004), які видані суб`єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (а.с. 13-19).

Вказані Свідоцтва підтверджують сплату позивачем єдиного податку в період з 2002 по 2008 роки та, зокрема, встановлюють що позивач, як фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка обрала особливий спосіб оподаткування (єдиний податок) підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, що відповідає стаття 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV).

При цьому, відсутність в пенсійній справі копій Свідоцтв про сплату єдиного податку за період з 2002 по 2008 роки, не позбавляє позивача права на зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача як суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.

В силу Наказу Державної податкової адміністрації України №599 від 29.10.99 «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за N 752/4045 та був чинний у період 2002-2008 років (втратив чинність 01.01.2012 року):

- Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року. У разі щомісячної сплати єдиного податку, його сплата здійснюється не пізніше 20-го числа місяця, наступного за тим, в якому здійснювалася попередня сплата єдиного податку (абз. 4 п. 2);

- Після закінчення терміну дії Свідоцтва воно підлягає поверненню разом з усіма Довідками в 5-денний термін до органу державної податкової служби, який їх видав (п.6);

- У разі припинення діяльності (зняття з державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності) платник єдиного податку зобов`язаний подати в 5-денний термін до органу державної податкової служби письмову заяву про це, здати Свідоцтво та всі Довідки (абз. 2 п. 6);

- Свідоцтво та Довідка є документом суворої звітності. Виготовлення й розповсюдження бланків Свідоцтв та Довідок здійснюється централізовано Державною податковою адміністрацією України (п. 7);

- Бланк Свідоцтва (Довідки) заповнюється уповноваженою на те посадовою особою органу державної податкової служби, підписується керівником або його заступником і засвідчується печаткою (абз.2 п.7).

Отже, вказаними Свідоцтвами про сплату єдиного податку підтверджується сплата позивачем єдиного податку.

Частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058-IV) визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004р. порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (ЗУ №1788-XII).

Частиною 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи містять копію трудової книжки ОСОБА_1 , записи якої підтверджують, що 10.07.1997 року позивача звільнено з приватного підприємства «Ореон» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗПП України (а.с. 22-27).

Подальших записів трудової книжки позивача матеріали справи не містять.

При цьому позивач просить зарахувати до страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 31.12.2006 року та з 01.04.2007 по 31.12.2008 року.

Водночас, матеріали справи містять Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (Серія В01 №553876), яке видане на ім`я ОСОБА_1 ; дата проведення державної реєстрації 24.04.1992р. (а.с. 28).

Однак вказане Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, не підтверджує сплату ОСОБА_1 податків у період з 1998 року по 2001 рік.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи, та задовольняючи позовні вимоги за 2003 рік, не встановив, що в період з 2002 по 2008 роки сплата позивачем єдиного податку підтверджується Свідоцтвами про сплату єдиного податку (Серія А №170322, №034303, Серія В №131906, Серія Г №396308, Серія Г №233800, Серія Е №198060, Серія Є №206004), які видані суб`єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (а.с. 13-19).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що задоволенню підлягають також позовні вимоги за періоди з 01.02.2002 року по 31.12.2002р., з 01.01.2004 року по 31.12.2006р. та з 01.04.2007 року по 31.12.2008р., оскільки підтверджено сплату позивачем в ці періоди єдиного податку.

Слід також зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017р., внесено зміни до розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), а саме доповнено пунктом 31.

Так, з 11.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 31 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Оскільки за період з 01.02.2002 року по 31.12.2002р., з 01.01.2004 року по 31.12.2006р. та з 01.04.2007 року по 31.12.2008р. Свідоцтвами про сплату єдиного податку підтверджено сплату позивачем єдиного податку, то позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Як наслідок, при зарахуванні до страхового стажу вказаних періодів підприємницької діяльності позивача, слід здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2020 (заява до пенсійного органу подана позивачем 08.09.2020) із врахуванням вказаних періодів.

Суд апеляційної інстанції переглянув справу в межах апеляційної скарги.

При цьому суд апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду першої інстанції вважає правильним та таким, що не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції в частині не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вищезазначене є мотивом для часткового врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини частково спростовують доводи, викладені відповідачем.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для часткового його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З врахуванням того, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалося, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог за період 01.02.2002 року по 31.12.2002р., з 01.01.2004 року по 31.12.2006р. та з 01.04.2007 року по 31.12.2008р., та в цій частині позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним підприємницької діяльності з 01.02.2002 року по 31.12.2002р., з 01.01.2004 року по 31.12.2006р. та з 01.04.2007 року по 31.12.2008р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 01.02.2002 року по 31.12.2002р., з 01.01.2004 року по 31.12.2006р. та з 01.04.2007 року по 31.12.2008р. та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2020 із врахуванням вказаних періодів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 04.05.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 04.05.2022.

В повному обсязі постанова виготовлена 11.05.2022.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова