Справа № 280/1595/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПРОДОВЖЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНОГО СТРОКУ ДЛЯ УСУНЕННЯ НЕДОЛІКІВ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

24 травня 2022 року Справа № 280/1595/22 провадження
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Духневич О.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (69068, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 16, )

про визнання протиправних дій та стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008);

стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України « Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008) у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складає 6800,00 грн. (шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.).

Ухвалою суду від 02.02.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду: позовної заяви (у кількості 2 примірників: для суду та відповідача) оформлену відповідно до КАС України, з зазначенням вірного ідентифікаційного коду ОСОБА_1 та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

На адресу суду 22.02.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх. № 13154), до якої додано: два примірники адміністративного позову (уточненого) та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з додатками.

В наданій заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що у квітні 2020 року отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., однак, про те що в законодавстві в 2020 році відбулися зміни навіть не здогадувався, оскільки з листопада 2017 року по теперішній час є військовослужбовцем та виконує військовий обов`язок, на підтвердження чого надав до заяви копії: витягу з послужного списку від 17.11.2021 та контрактів про проходження військової служби в Національній гвардії України від 21.02.2018 та від 11.02.2021, а тому про порушення свого права дізнався лише у жовтні 2021 року випадково, коли звертався за правовою допомогою щодо вирішення питання про виплату йому заробітної плати. Крім того наголошує, що навіть не міг уявити, що відповідач може порушити його права на отримання належного розміру грошової допомоги до 5 травня.

Ознайомившись з наданими до заяви документами, суд встановив, що позивачем частково усунені недоліки позовної заяви та вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення «Девеер проти Бельгії», «Голдер проти Сполученого Королівства»).

У справі «Gradescolo S.R.L. проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

За приписами частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в частині 2 статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен дізнатися».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

У своїй заяві позивач зазначає, що у квітні 2020 року він отримав разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., на підставі чого суд приходить до висновку, що з моменту отримання такої допомоги позивач мав реальну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії, з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Таким чином, саме з квітня 2020 року, з дня коли була виплачена разова грошова допомога до 5 травня, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, суд вказує на те, що згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Частиною 4 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

З огляду на викладене, суд відмічає, що перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Дана позиція кореспондується з відповідними висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, в яких Верховний Суд встановив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Проте до суду за захистом своїх прав, зокрема щодо нарахування та виплати вказаної допомоги за 2020 рік позивач звернувся лише 11.01.2022 (відповідно до відбитку штампу поштового відділення на конверті), тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого чинним законодавством України.

Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що лише у жовтні 2020 року йому стало відомо, що відповідачем було порушено його право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня як учасника бойових дій у належному розмірі, оскільки дані події не впливають на переривання установленого процесуального строку та не спростовують обізнаність позивача про розмір виплаченої у 2020 році щорічної разової грошової допомоги. З дня отримання допомоги до 5 травня особою, якій призначена така допомога вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання зазначеної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових призначеної виплати звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові № 240/12017/19 від 31.03.2021.

Крім того, щодо посилань позивача на відсутність часу та можливості відслідкувати всі зміни законодавства, через проходження військової служби з 2017 року по теперішній час у Збройних Силах України та Національній гвардії України, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданих до заяви копії документів позивач з 24.11.2017 по теперішній час проходить військову службу, однак незважаючи на це у жовтні 2020 року позивач знайшов час та можливість для звернення за правовою допомогою щодо вирішення питання про виплату йому заробітної плати з основного місця роботи, а тому суд приходить до висновку, що з дня коли була виплачена разова грошова допомога до 5 травня, позивач мав змогу виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії, з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Таким чином, триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Зі змісту заяви про поновлення строку не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання допомоги у належному розмірі у встановлений законом строк або звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений Кодексом строк.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені статтею 122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд констатує, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом в, не можуть вважатися поважними.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі суду від 02.02.2022 виконані позивачем не у повному обсязі, у зв`язку із чим позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку, а також доказів поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 2 статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

На підставі вищевикладеного, суд визнав за доцільне розглянути питання про продовження пропущеного строку в порядку письмового провадження та вважає за необхідне продовжити процесуальний строк наданий позивачеві для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 121, 160, 243, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Продовжити позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі № 280/1595/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання протиправних дій та стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги, терміном 10 календарних днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку для усунення недоліків.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання позивачем суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку, а також доказів поважності причин його пропуску.

Зазначені документи надіслати до суду супровідним листом з посиланням на номер справи.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.С. Духневич