Справа № 461/10461/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 461/10461/21 пров. № А/857/5838/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2022 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Зубачик Н.Б., повний текст рішення виготовлено 09.03.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ГАБ №137912 від 27.11.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.183 КУпАП та закрити провадження у справі, а також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Окрім того, позивач просить суд постановити окрему ухвалу, щодо вчинення уповноваженою особою управління патрульної поліції злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України з подальшим надсиланням до Прокуратури Львівської області.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області серії ГАБ №137912 від 27.11.2021 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогост.183КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно оскаржуваної постанови правопорушення полягало в тому, що 27.11.2021 року о 17.10 годині у м Львові по вул. Канівська, 11а, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію 102 поліції та повідомив, що на пішохідній зоні припарковані автомобілі марки Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , та Ніссан, д.н.з. НОМЕР_2 , що не підтвердилось. Зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . При в`їзді з обох сторін на вулицю Канівську в м. Львові встановлені знаки 5.31 Житлова зона, на вулиці відсутній тротуар, тобто до проїзної частини прилягає відразу газон із дерновим трав`яним покривом. Повідомив, що 27 листопада 2021 року здійснюючи прибирання прибудинкової території будинку близько 17 години на трав`яний газон, прилеглий до будинку, спочатку заїхав автомобіль марки Рено, н/з НОМЕР_1 , а за ним автомобіль марки Ніссан, н/з НОМЕР_2 . Позивач зазначив, що на прохання мешканців будинку водії зазначених автомобілів відмовились забрати транспортні засоби, що змусило його зателефонувати на лінію 102. Однак, орієнтовно за п`ять хвилин до приїзду працівників патрульної поліції, водії транспортних засобів від`їхали. Позивач вважає, що осіб могли повідомити, так як при виклику на лінію 102 він зазначив номерні знаки припаркованих автомобілів. Прибувши на місце події, працівники поліції почали обвинувачувати позивача у безпідставному виклику поліції та повідомили йому про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначає, що умислу щодо безпідставного виклику працівників поліції в нього не було, тому постанову серії ГАБ №137912 від 27.11.2021 року вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Окрім того, позивач стверджує, що зазначені обставини спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. Просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2022 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області серії ГАБ №137912 від27 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а провадження у справі закрито. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться серед іншого з того, що судом першої інстанції протиправно відмовлено йому в стягненні моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 10000 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейським Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України 27.11.2021 року винесено постанову серії ГАБ №137912 відносно ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої, 27.11.2021 року о 17.10 годині у м Львові по вул. Канівська, 11а, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію 102 поліції та повідомив, що на пішохідній зоні припарковані автомобілі марки Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , та Ніссан, д.н.з. НОМЕР_2 , що не підтвердилось.

Постановою відповідач наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Згідно ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ст.183 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Відповідно до ст.283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто наявність події адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. Зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, на думку апеляційного суду відповідач не довів правомірність винесеної ним постанови відносно позивача за ст.183 КУпАП та наявність події адміністративного правопорушення. В матеріалах справи, окрім самої постанови про адміністративне правопорушення, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Разом з тим, постанова, яка міститься в матеріалах справи, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 10000 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, щодо ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що незгода позивача із прийнятою інспектором патрульної поліції постановою згідно із положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка ним оскаржується в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2022 року у справі №461/10461/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська