Справа № 140/2384/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2384/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом громадянина Йорданії ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Йорданії ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі Управління ДМС України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 07.02.2022 № 17 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язання повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином Йорданії, в країні свого походження після закінчення школи займався фермерським господарством разом з батьками. Через погрози зі сторони брата та побоювання за своє життя вимушений був виїхати з країни та у липні 2021 року нелегально приїхав до м. Львова.

Позивач боїться повертатися у країну свого походження, оскільки вважає, що у разі повернення його життю загрожує небезпека. В Україні позивач подав до Управління ДМС України у Волинській області заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та 15.02.2022 отримав повідомлення № 8 від 09.02.2022 про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі наказу № 17 від 07.02.2022.

Позивач зазначає, що в повідомленні, крім посилання на статті закону, не було викладено причини відмови, а саме не наведено конкретних фактичних підстав та мотивів такої відмови, які не роз`яснено порядок оскарження. На думку позивача, такі дії Управління ДМС України у Волинській області грубо порушують вимоги чинного законодавства щодо належного викладення причин відмови та порядку оскарження прийнятого щодо нього рішення.

На його думку, висновок відповідача не містить доказів очевидної необґрунтованості заяви, а його доводи можуть бути перевірені лише під час здійснення перевірки заяви по суті вирішення питання, тобто на підставі повного, ретельного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи, які стали підставою для звернення позивача за міжнародним захистом, а не на попередньому розгляді заяви.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що за результатами розгляду заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту встановлено, що причиною виїзду з країни постійного проживання стала конфліктна ситуація із братом, який погрожував йому вбивством.

З анкети заявника вбачається, що ані він, ані його близькі родичі ніколи не були членами жодних політичних, релігійних, військових або громадських організацій. Під час проживання в країні громадянської належності заявник працював, але часто змінював роботу, через низьку оплату праці.

З матеріалів особової справи позивача слідує, що останній виїхав у 2012 році з Йорданії легально на підставі паспорта та туристичної візи і прибув до м. Харкова 02.05.2012, де проживають його знайомі.

13.04.2018 Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення з України заявника, яким його зобов`язано покинути територію Україну в термін до 23.04.2018.

05.03.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статі 203 КУпАП.

Однак, впродовж тривалого часу перебування на території України (понад 8 років) позивач не виявив бажання звертатись за захистом в Україні, а зробив це лише після затримання та поміщення до Волинського ПТПІ.

Представник відповідача зазначає, що Альханазрех звернувся до УДМС у Волинській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не дотримавшись вимог закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Крім того, приїхавши в Україну позивач відразу до органів влади із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як це передбачено пунктом 2 статті 5 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту не звертався, а зробив це лише після його затримання.

Дослідженням матеріалів справи позивача встановлено, що він ніколи не зазнавав переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Матеріали особової справи шукача захисту також не містять доказової бази, яка б вказувала на його участь у політичних, релігійних, військових або громадських організаціях на території Йорданії.

Зі змісту заяви вбачається, що шукач захисту не може повернутися в Йорданію, оскільки боїться бути ув`язненим та засудженим через те, що поширював інформацію в соцмережах про йорданців, які є нещасними людьми і живуть в бідності. З метою детального вивчення даного елементу заяви, під час співбесіди з цього приводу були задані питання та отримані відповіді, з яких вбачається, що в 2015 році заявник створив власну сторінку у соціальній мережі фейсбуці, на якій, починаючи з 2016 року писав свої думки з приводу того, що в Йорданії все нечесно та діє корупція. Однак власну сторінку показати не зміг, також не зазначив, як записаний у фейсбуці, посилаючись на те, що сторінка видалена в 2017 році.

Вказане в своїй сукупності свідчить про те, що твердження заявника не детальні, не конкретні та не підтверджені жодними доказами.

Тому, надані заявником відомості не можуть бути враховані під час розгляду його справи, а викладена інформація не приймається як правдоподібна.

Таким чином, проаналізувавши матеріалів особової справи в контексті ситуації у країні походження відповідачем зроблено висновок, що заявник не обґрунтував неможливість повернення до Йордані через індивідуальні побоювання стати жертвою переслідування за ознаками визначеними Конвенцією про статус біженця 1951 року та частиною 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту».

Отже, за вказаних обставин за матеріалами особової справи, не встановлено жодної обставини, яка б давала підстави для визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зокрема, в поданій заяві відсутні посилання на матеріали, які підтверджують обґрунтованість побоювань зазнати переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця або серйозної шкоди життю або свободі у разі добровільного повернення до країни громадянської належності.

З огляду на встановлені фактичні обставини та приписи чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, УДМСУ у Волинській області вважає, що рішення, яким позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнято з урахуванням та дослідженням всіх обставин справ і є правомірним.

Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодилася з аргументами відповідача, ще раз наголосила на неправомірності оскаржуваного наказу та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, та письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом на підставі матеріалів особової справи № 2022 LT 0005 встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Йорданії, за національністю - араб, сповідує іслам, одружений та має трьох дітей (дві дочки та син), освіта середня, рідна мова - арабська, а також володіє англійською, російською мовами, розуміє українську. ми жодних політичних, релігійних, військових або громадських організацій. Під час проживання в країні громадянської належності працював, але часто змінював роботу, через низьку оплату праці.

Із документів, що підтверджують особу має паспорт громадянина Йорданії серії НОМЕР_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2021 у справі № 344/18955/21, яке набрало законної сили, за позовом УДМСУ в Івано-Франківській області до громадянина Йорданського Хашемітського Королівства ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців, позов задоволено, затримано громадянина Йорданського Хашемітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 прибув в Україну у 2012 році з туристичною метою. Паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону, у нього відсутній.

Окрім того, було встановлено, що 13.04.2018 Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС в Харківській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Йорданського Хашемітського Королівства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни, яким його зобов`язано покинути територію України в термін до 23.04.2018.

05.03.2019 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

21.11.2021 затримано ОСОБА_1 , про що складений протокол про адміністративне затримання.

Згідно даних Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 перебуває на території України з 2012 року.

18.01.2022 за № 5 позивач подав заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

УДМС України у Волинській області було проведено співбесіду, за результатами якої складено протокол співбесіди від 27.01.2022, в ході якої встановлювались обставини приналежності позивача, його діяльності, релігійної та етнічної приналежності, причини еміграції, рід занять, тощо.

Під час проведення співбесіди позивач зазначив, що має сімейні проблеми, а саме: постійний конфлікт зі старшим братом Ахмедом, який відмовився віддавати частину його грошей та погрожував його вбити або ж посадити до в`язниці у зв`язку з тим, що позивач належить до партії, яка протидіє політиці уряду. Конфлікт лишається невирішеним та постійно зростає. Вказує, що його почала розшукувати поліція, а тому змушений був покинути країну свого походження та приїхав до України з метою розпочати нове життя. Також планував оформити усі необхідні документи з метою легального перебування в Україні. Однак після приїзду 02.05.2012 в Україну у нього викрали паспорт та гроші.

Також зазначив, що у соціальних мережах поширював інформацію про свою країну, а саме про те, що в країні відсутня демократія, люди не мають прав, нещасні, живуть у бідності. Через такі дописи у соцмережах він автоматично стає ворогом своєї країни та у зв`язку з цим йому загрожує ув`язнення.

Зазначив, що у зв`язку з викраденням документів, у лютому 2019 року звертався за отримання статусу біженця в м. Харкові.

В січні 2022 року звернувся до УДМСУ у Волинській області за захистом.

За результатами попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна походження Йорданія, який звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі заяви, співбесіди, інформації по країні походження 07.02.2022 УДМС України у Волинській області дійшло висновку про очевидну необґрунтованість заяви ОСОБА_1 : відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а заяву визнано такою, що носить характер зловживання процедурою надання статусу біженця. Водночас, територіальний підрозділ ДМС звернув увагу, що відмовляючи шукачеві захисту визначає, що заявник не підпадає під ознаки біженця, передбачені Конвенцією про статус біженців 1951 року та діючим Законом, однак не позбавляє його права залишатись на території України, якщо він має інші для цього підстави.

07.02.2022 оформлено висновок працівника щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі вищевказаного висновку, 07.02.2022 УДМС України у Волинській області прийнято наказ №17 «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Йорданії ОСОБА_1 ».

УДМСУ у Волинській області направило позивачу повідомлення від 09.02.2022 № 8 про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671-VI (далі Закон № 3671-VI).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 статті 1 Закону № 3671-VI встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Приписами статті 7 Закону передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Порядок попереднього розгляду заяви визначений статтею 8 Закону №3671-VI.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частиною четвертою статті 8 Закону № 3671-VI визначено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 8 Закону № 3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначено статтею 9 Закону №3671-VI. Відповідно до цієї статті:

- працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником (частина друга);

- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону (частина шоста);

- у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України (частина восьма);

- документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника (частина десята);

- після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (частина одинадцята).

Зі змісту статті 10 Закону № 3671-VI випливає, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з пунктом 1.2 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649 (далі - Правила №649) інформація про країну походження - інформаційні звіти про становище в країнах походження біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, підготовлені Міністерством закордонних справ України, Державною міграційною службою України, УВКБ ООН, національними та міжнародними організаціями, що спеціалізуються на зборі та виданні такої інформації або звітів.

Відповідно до пункту 2.1. розділу ІІ Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб); в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні); е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється, в тому числі, з урахуванням оновленої інформації щодо країни походження заявника на момент подачі заяви; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пункту 2.4. розділу ІІ Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: - видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); - під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; - вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Згідно з пунктом 2.5. розділу ІІ Правил №649 у разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС. Подані документи долучаються до особової справи заявника.

Приписами пункту 4.1 Правил №649 передбачено, що під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви: проводить співбесіду із заявником; розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Відповідно до підпункту б) пункту 4.3 Правил №649 на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з рішень, а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців (далі - УВКБ ООН) видано Керівництво по процедурам та критеріям визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року) (Женева, 1992 рік), згідно з яким процес визначення статусу біженця проходить в два етапи: 1) визначення фактів, які відносяться до справи та 2) встановлення чи відповідають такі факти положенням Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до пункту 195 Керівництва у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця, повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Відповідно до положень пункту 5.1 Правил №649 після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу):

- проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви;

- у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається.

Відомості та обставини, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника, та встановлена загальна правдоподібність заяви.

Оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про:

- всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування;

- відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди;

- особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.

Разом з тим суд зазначає, що Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженців 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

При цьому, побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної й об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем. При цьому, об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Оцінка таким побоюванням обов`язково повинна була надаватися з урахуванням аналізу інформації про країну походження особи, яка шукає притулку. Факти обґрунтованості побоювань переслідування можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, зі звітів Міністерства закордонних справ України тощо.

Отже, особа, яка шукає статусу біженця, має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю й свободі, і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Оскаржуваним наказом №17 від 07.02.2022 Управлінням ДМС України у Волинській області відмовлено громадянину Йорданії ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Правовою підставою для прийняття цього наказу зазначено статтю 8 Закону №3671-VI.

Оцінюючи наказ Управлінням ДМС України у Волинській області №17 від 07.02.2022 на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що в тексті цього наказу не вказані фактичні підстави його прийняття, які б могли б прояснити заявнику чи суду мотиви відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В тексті цього наказу міститься посилання лише на статтю 8 Закону №3671-VI та на письмовий висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, без зазначення умов його прийняття, що визначенні у частині шостій статті 8 зазначеного Закону.

У висновку, прийнятому за результатом розгляду особової справи громадянина Йорданії ОСОБА_1 за його заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту та у відзиві на позов територіальний орган ДМС посилається на те, що заява ОСОБА_1 є очевидно необґрунтованою, яка не містить передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» умов, носить характер зловживання та надання інформації, не підтвердженої доказами, що носить характер припущень.

Суд зазначає, що оскаржуване у цій справі рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийняте відповідачем на стадії попереднього розгляду заяви громадянина Йорданії ОСОБА_1 . Норми Закону №3671-VI та Правил №649 визначають процедуру розгляду таких заяв, що складається з таких етапів: попереднього розгляду заяви (регламентовано статтею 8 Закону №3671-VI та розділи ІІ, ІV Правил №649); розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (регламентовано статтею стаття 9 Закону №3671-VI та р. ІІІ, V Правил №649); прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (регламентовано статтею 10 Закону №3671-VI та р. VI Правил №649).

На стадії попереднього розгляду заяви особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як визначено пунктом 4.3. розділу IV Правил №649, можливе прийняття органом ДМС двох альтернативних рішень: про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому частинами шостою, сьомою статті 8 Закону №3671-VI визначений перелік підстав для відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту:

- заяви є очевидно необґрунтованими, у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону,

- заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу4

- заяви, подані особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як встановлено судом, позивач прибув в Україну внаслідок загрози його життю та безпеці та побоювань застосування до нього насильства та ув`язнення в країні його належності.

Оцінюючи заяву позивача про визнання біженцем або особою, що потребує додаткової захисту, заявник вказав, зокрема, на обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування/можливого ув`язнення через свою приналежність до партії, яка протидіє політиці уряду, в силу того, що поширював інформацію у соціальних мережах. Отже, зазначені побоювання заявника стати жертвою переслідувань в країні резиденства, зокрема, за ознаками політичних переконань підпадають під умови, зазначені у пункті 1 частини першої статті 1 цього Закону №3671-VI.

З матеріалів справи слідує, що позивач у заяві про визнання біженцем або особою, що потребує додаткової захисту вказував на обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування та про загрози бути ув`язненим і засудженим в Йорданії внаслідок приналежності до партії, яка протидіє політиці уряду, в силу того, що поширював інформацію у соціальних мережах про йорданців, які є нещасними людьми та живуть у бідності. Однак ця інформація відповідачем належним чином перевірена не була. Відповідач у висновку про працівника щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.02.2022 вказав, що наведені твердження заявника не детальні, не конкретні, відсутні будь-які докази на підтвердження наведеної обставини.

З даного приводу суд зазначає, що заявник не зобов`язаний обґрунтовувати кожну обставину своєї справи беззаперечними матеріальними доказами і має доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів, на яких ґрунтується заява про надання статусу біженця, оскільки особи, які шукають статусу біженця, позбавлені в силу тих чи інших обставин можливості надати докази в підтвердження своїх доводів. Ненадання документального доказу усних тверджень не може перешкоджати прийняттю заяви чи прийняттю позитивного рішення щодо надання статусу біженця, якщо такі твердження співпадають із відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Відповідачем при вирішенні заяви позивача не повною мірою були виконані всі необхідні дії, не витребовувалися додаткові відомості, що можуть підтвердити наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення, що є порушенням процедури перевірки наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідач не надав суду доказів того, що заява громадянина Йорданії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткової захисту носить явні ознаки зловживання, що заявник з метою визнання його біженцем/особою, яка потребує додаткового захисту видає себе за іншу особу.

Відтак встановлені судом обставини свідчать про те, що у даному випадку стосовно позивача відповідач не встановив об`єктивно та в повному обсязі наявність або відсутність конвенційних ознак, які дають право позивачу на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, що дає підстави для висновку про необґрунтованість і передчасність оскаржуваного рішення та, відповідно, про його протиправність.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що відмова в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на попередній стадії приймається в тому випадку, якщо заява є явно необґрунтованою.

При цьому, оцінка обґрунтованості побоювань внаслідок повідомлених заявником обставин здійснюється уповноваженою посадовою особою територіального органу ДМС вже після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Тобто, прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є лише попередньою стадією розгляду заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а не вирішенням питання про надання такого статусу по суті.

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що заява позивача не є очевидно необґрунтованою, не носить характер зловживання, а прийнявши рішення, в якому зазначено про відсутність умов, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідач фактично вирішив заяву по суті без оформлення документів для вирішення цього питання.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивач перебуваючи на території України значний проміжок часу, до затримання, не звертався за захистом у ній, оскільки зазначена обставина сама по собі не може свідчити про відсутність у позивача обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань в країні громадянської належності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність прийняття на стадії попереднього розгляду заяви позивача наказу про відмову в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.02.2022 № 17, а тому такий наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню як такий, що прийнятий всупереч положенням чинного законодавства, які регламентують порядок та підстави прийняття таких рішень та для повного забезпечення захисту прав позивача, суд вбачає наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина Йорданії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18.01.2022, з врахуванням висновків суду.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 07 лютого 2022 року № 17 про відмову в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Йорданії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повторно розглянути заяву громадянина Йорданії ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 18 січня 2022 року, з врахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Громадянин Йорданії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк