Справа № 160/16042/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 травня 2022 року

м. Київ

справа № 160/16042/20

адміністративне провадження № К/990/11080/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку, коштів та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (далі - УСБУ у Дніпропетровській області), в якому уточнивши позовні вимоги, просив: стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період часу з 05 вересня 2020 року по 11 лютого 2021 року у сумі 97713,45 грн, 124,42 грн - три проценти річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 525,44 інфляційних витрат за невиконання судового рішення у справі №160/7443/20 з 26 листопада 2020 року по 21 грудня 2020 року та 30000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року, в позові відмовити.

09 травня 2022 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» повторно подав касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними процесуального права, просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та задовольнити позов.

Предметом спору у цій справі стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, три проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, інфляційні витрати за невиконання судового рішення у справі №160/7443/20 та відшкодування моральної шкоди.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відкриття касаційного провадження на підставі можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначив про неврахування судами висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), сформованого у постановах Суду, ухвалених у справах №№240/11214/19, 823/1823/18, 520/12809/19, 520/7453/2020.

Проте застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Так, із змісту оскаржених судових рішень вбачається, що вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені були заявлені ОСОБА_1 у межах іншої справи №160/7443/20 і позов в цій частині був задоволений одночасно із вирішенням спору про стягнення на його користь невиплачених сум грошового забезпечення. Натомість у справах №№240/11214/19, 823/1823/18, 520/12809/19 вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені були заявлені позивачами окремо, вже після вирішення спорів про стягнення сум заборгованості. Крім того, постановою Верховного Суду справу №520/7453/2020 (на висновки у якій також послався заявник), направлено на новий розгляд з метою дослідження питання строку звернення до суду.

Наведене свідчить про відсутність ознак подібності спірних правовідносин у цій справі, правовідносинам у справах, зазначених ОСОБА_1 , як приклади правильного застосування норми щодо якої Верховним Судом сформовано відповідний висновок.

Суд також відхиляє посилання заявника на висновки Верховного Суду у цивільній справі №369/8141/15-ц та висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц та у господарській справі №908/1394/17 щодо застосування приписів статті 625 ЦК України, так як обставини цих справ не є подібними до спірних правовідносин, а висновки Суду сформовані з урахуванням саме особливостей обставин цих справ, у контексті їхніх індивідуальних ознак, що мають відмінності у правовій природі зобов`язань, що були предметом дослідження як у цивільній, так і господарській справі.

Посилання представника ОСОБА_1 на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року є безпідставними, оскільки за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного виключно у постанові Верховного Суду.

Також Судом не приймаються доводи заявника щодо порушення судами процесуальних норм, оскільки положення статей частини четвертої статті 78 та частини другої статті 351 КАС України, на які послався заявник як на підставу оскарження судових рішень не відносяться до виключних підстав, за яких судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій і незгоди з висновками судів про відсутність підстав для задоволення позову. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, представник ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на незастосування судами висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку, коштів та моральної шкоди повернути особі, яка її подала, у спосіб її надсилання до суду.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко