Справа № 300/861/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2022 р. справа № 300/861/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 09.02.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо призначення і виплати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 50% заробітної плати працюючого судді;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, яка відповідно до довідки ТУ ДСА України в Івано-Франківській області від 28.01.2021 №50 становить 124 858,80 грн, з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 25.11.2020, зарахувавши періоди роботи на прокурорських посадах та управлінні юстиції, а також проходження два роки служби в армії і два роки навчання у Харківському юридичному інституті в період роботи на посаді судді.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що з липня 2017 року отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці в розмірі 90% заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідачем, на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 18.09.2017 у справі №346/3960/17, зараховано календарний період роботи в органах прокуратури та юстиції, а проходження строкової військової служби та навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського упущено, оскільки загальний стаж складав 41 рік так 8 місяців, що було достатньо для отримання довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітку працюючого судді. У подальшому, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 по справі №300/2374/21 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та зменшено розмір довічного грошового утримання судді з 90% на 50% складових суддівської винагороди, у зв`язку зі зменшенням стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначає, що відповідачем до стажу, що дає право на отримання щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці зараховано тільки період роботи суддею, а не зараховано періоди роботи в органах прокуратури та юстиції, половину терміну навчання на денній формі навчання у вищому юридичному закладі та строкову військову службу. Вказує, що внаслідок протиправного неврахування відповідачем спірних періодів суттєво зменшено розмір його довічного грошового утримання судді у відставці та порушено конституційну гарантію незалежності суддів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 46-47).
Пунктом 4.1 ухвали витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії пенсійної справи позивача, в частині призначення та перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання, а також документальне підтвердження підстав такого перерахунку.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області скористалось правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.03.2022 (а.с. 51-54). Так, у відзиві за №0900-0902-7/652 від 10.03.2022 представниця відповідача із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилась, вказала на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема зазначила, що постанова Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів від 03.09.2005 №865, якою було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, а Законом №1402-VIII не передбачено такого зарахування до стажу на посаді судді. Крім того вказала на відсутність підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання періодів роботи на посадах в органах прокуратури та юстиції. Щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди працюючого судді, то представниця звернула увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.09.2021 у справі №580/585/21. У цій постанові Верховний Суд вказав, що оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом №2453-VI. Колегія суддів зазначила, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів. Таким чином, представниця відповідача вважає, що перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 здійснено у відповідності до норм чинного законодавства, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Також, на виконання вимог ухвали суду від 14.02.2021 представницею відповідача долучено до відзиву на позовну заяву копії матеріалів з пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.57-146).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 :
- з 09.05.1976 по 19.05.1978 - проходив службу в лавах радянської армії (зворотна сторона а.с.64);
- з 01.09.1978 по 01.07.1982 - навчався на денній формі Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е. Дзержинського (зворотна сторона а.с.66);
- з 19.07.1983 по 01.03.1999 - обіймав слідчо-прокурорські посади в прокуратурі Коломийського району прокуратури Івано-Франківської області (а.с.65, зворотна сторона а.с.67);
- з 02.03.1999 по 08.09.2003 - займав посаду начальника Коломийського районного управління юстиції (зворотна сторона а.с.67, а.с.66);
- з 08.09.2003 по 24.07.2017 - перебував на посаді судді Коломийського міського суду Івано-Франківської області (Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області) (а.с.66, 68).
У зв`язку із набуттям статусу судді у відставці ОСОБА_1 з 25.07.2017 призначено довічне грошове утримання у розмірі 80% суддівської винагороди.
Із урахуванням постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2017 у справі №346/3960/17 (а.с.22-27), залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 (а.с.18-21), позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.
У подальшому, у зв`язку зі збільшенням з 18.02.2020 розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області від 12.03.2020 №193, у здійсненні якого відмовлено.
У результаті судового оскарження зазначеної відмови Івано-Франківським окружним адміністративним судом 19.08.2021 ухвалено рішення у справі №300/2374/21, яким, серед іншого, зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 згідно довідки Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за №193 від 12.03.2020 з урахуванням фактично виплачених сум (а.с.33-36).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 300/2374/21 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлене листом від 15.05.2020 за №211/03.2, а також в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання за період з 19 лютого 2020 року по 24 листопада 2020 року скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов залишено без розгляду. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі № 300/2374/21 залишено без змін (а.с.28-32).
Згідно з копією протоколу від 12.01.2022, в результаті здійсненого 08.12.2021 перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 , основний розмір такого утримання встановлено у розмірі 50% від суддівської винагороди та становить 56 754,00 грн, розмір довічного грошового утримання з надбавками 68 104,80 грн. (а.с.142-143).
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 19.01.2022, в якій просив надати інформацію щодо виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі №300/2374/21 (а.с.16).
У результаті розгляду зазначеної заяви відповідач надіслав ОСОБА_1 повідомлення про виконання рішення у добровільному порядку, яким роз`яснив, що на виконання рішення суду у справі №300/2374/21 у добровільному порядку забезпечено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою суму пенсії з 25.11.2020. Зазначив, що після проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії складає 68 104,80 грн., а різницю між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою пенсією за період з 25.11.2020 по 31.01.2022 в сумі 96 708,82 грн, занесено в Реєстр судових рішень Пенсійного фонду України та буде виплачено при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету (а.с.17).
Позивач, вважаючи протиправним незарахування відповідачем до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів роботи в органах прокуратури та управлінні юстиції, половини терміну навчання на денній формі у вищому юридичному закладі і строкову військову службу та зменшення, у зв`язку з цим, відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 50% від розміру суддівської винагороди, звернувся до суду з метою захисту порушеного права.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII (надалі, також - Закон №1402-VIII).
У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI (надалі, також - Закон №2453-VI).
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Разом з цим, Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.
Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/2374/21 у рішенні від 29.11.2021 констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
ОСОБА_1 стверджує, що при перерахунку з 25.11.2020 його довічного грошового утримання, проведеного на виконання судового рішення у справі №300/2374/21, відповідачем не враховано до стажу роботи на посаді судді два роки служби в армії, два роки навчання у Харківському юридичному інституті і періоди роботи на прокурорських посадах, в управлінні юстиції, та у зв`язку з цим зменшено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання до 50% складових суддівської винагороди.
З приводу неврахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді періодів роботи на прокурорських посадах, строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, суд зазначає таке.
За правилами частини 1 статті 116 Закону №1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до статті 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.
ОСОБА_1 обраний на посаду судді Коломийського міського суду Івано-Франківської області 08.09.2003, що зокрема підтверджується записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (а.с.66).
У період здійснення позивачем повноважень судді чинним був Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі, також - Закон №2453-VI).
За правилами частини 1 статті 109 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно із вимогами статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі, також - Закон №2862-ХІІ), який був чинним на час призначення у 2003 році позивача на посаду судді.
Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).
Абзацом 2 частини 4 цієї ж статті Закону №2862-ХІІ передбачалося, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
У період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.
Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час призначення позивача суддею, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, а також в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років,половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Як встановлено судом із матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 09.05.1976 по 19.05.1978 - проходив службу в лавах радянської армії (зворотна сторона а.с.64); з 01.09.1978 по 01.07.1982 - навчався на денній формі Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського (зворотна сторона а.с.66). Також позивач з 19.07.1983 по 01.03.1999 обіймав слідчо-прокурорські посади в прокуратурі Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.65, зворотна сторона а.с.67)
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, підлягає врахуванню також календарний період проходження строкової військової служби (2 роки) та половина строку навчання на денній формі Харківського юридичного інституту (3 роки 9 місяців 23 дні/2 = 1 рік 10 місяців 26 днів)
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Окрім цього підлягають врахуванню періоди роботи позивача на слідчо-прокурорських посадах з 19.07.1983 по 01.03.1999, що становить 15 років 7 місяців 12 днів.
Також суд звертає увагу, що право ОСОБА_1 на зарахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих встановлено постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2017 у справі №346/3960/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом
Що стосується періоду роботи позивача стажистом на посаді слідчого прокуратури Коломийського району з 19.07.1982 по 18.07.1983, суд звертає увагу на наступне.
Законом №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону №1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Водночас, прямої вказівки на те, що норми частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються до осіб, які реалізували своє право на відставку до 05.08.2018 цей Закон не містить. Відповідно, передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.
Як зазначалося судом вище, відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Отже, чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді стажиста слідчого прокуратури.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що до позивача не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді (тобто частина 2 статті 137 Закону №1402-VIII), яка набрала чинності після виходу позивача у відставку.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №620/536/19, від 17.09.2021 у справі №824/301/20-а, від 30.09.2021 у справі №243/6450/17 та від 23.11.2021 у справі № 280/5617/18 та від 04.05.2022 у справі №300/1724/19.
Таким чином, період роботи позивача стажистом на посаді слідчого прокуратури Коломийського району з 19.07.1982 по 18.07.1983 не підлягає врахуванню.
Щодо наявності підстав для зарахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи на посаді начальника Коломийського районного управління юстиції з 02.03.1998 по 08.09.2003, суд звертає увагу на наступне.
Так, відповідно до аналізованого вище абзацу 2 частини 4 статті 43 цього Закону №2862-XII, чинного на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Тобто наведеною нормою передбачено можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів в Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.
Однак посада начальника районного управління юстиція, на якій перебував позивач у спірний період, не належать до тих, які пов`язані з безпосереднім здійсненням керівництва та контролю за діяльністю судів, тому немає підстав, передбачених абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ, для зарахування такого стажу до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.
Аналогічного висновку щодо відсутності підстав для зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи в органах юстиції, на посадах, виконання обов`язків на яких не пов`язане з керівництвом та контролем за діяльністю судів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 по справі №9901/455/18.
Надаючи оцінку вимозі позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА України в Івано-Франківській області від 28.01.2021 №50, суд зазначає наступне.
Як зазначено судом вище, згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
За умови зарахування спірних періодів роботи позивача, а саме: періоду проходження строкової військової служби (2 роки), половини строку навчання (1 рік 10 місяців 26 днів), періодів роботи на слідчо-прокурорських посадах (15 років 07 місяців 12 днів), а також враховуючи період роботи позивача безпосередньо на посаді судді (13 років 10 місяців 16 днів), суд встановив, що стаж роботи ОСОБА_1 , який надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 33 роки 04 місяці 24 дні.
Тобто розмір довічного грошового утримання позивача підлягає розрахунку, виходячи з 76% (50% у зв`язку з відставкою + 26% (по 2% за кожен з 13 повних років стажу понад 20 років)) суддівської винагороди працюючого судді.
При цьому, як встановлено вище, перерахунок довічного грошового утримання, під час якого допущено порушення прав позивача, для відновлення яких останній звернувся з цим позовом до суду, проведено з 25.11.2020 відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі №300/2374/21 на підставі довідки Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за №193 від 12.03.2020, а не довідки від 28.01.2021 №50, як просить позивач у позовних вимогах. Доказів порушення прав ОСОБА_1 в частині неврахування до стажу судді строку військової служби, половини строку навчання та періодів роботи на прокурорсько-слідчих посадах при здійсненні розрахунку довічного грошового утримання на підставі довідки від 28.01.2021 №50 матеріали справи не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивача слід визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зменшення ОСОБА_1 з 25.11.2020 відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 76% до 50% суддівської винагороди та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 09.05.1976 по 19.05.1978, що становить 2 роки, половину строку навчання на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1978 по 01.07.1982, що становить 1 рік 10 місяців 26 днів та періоди роботи на слідчо-прокурорських посадах з 19.07.1983 по 01.03.1999, що становить 15 років 07 місяців 12 днів та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 76% суддівської винагороди згідно із довідкою Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за №193 від 12.03.2020, починаючи з 25.11.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Наявною в матеріалах справи квитанцією від 08.02.2022 №ПН8213 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із цим позовом у розмірі 992,40 грн.
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору у розмірі 496,20 грн, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо визначення ОСОБА_1 з 25.11.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 09.05.1976 по 19.05.1978, що становить 2 роки, половину строку навчання на денній формі навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1978 по 01.07.1982, що становить 1 рік 10 місяців 26 днів та періоди роботи на слідчо-прокурорських посадах з 19.07.1983 по 01.03.1999, що становить 15 років 07 місяців 12 днів та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 76% суддівської винагороди згідно із довідкою Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області за №193 від 12.03.2020, починаючи з 25.11.2020, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.