Справа № 500/361/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/361/22

18 травня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кулеби І.І.

представника відповідача Андрійовського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.12.2021 №17 щодо громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 29 квітня 2014 року, видану на ім`я громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.05.2005 громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано дозвіл на імміграцію в Україну.

Підставою для надання такого дозволу став факт перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_2 , який є громадянином України.

В подальшому на підставі Закону України "Про імміграцію" позивачку документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_1 , яка дійсна "безстроково".

Проте 21.12.2021 Підволочиським сектором Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області прийнято рішення №17 про скасування дозволу на імміграцію в Україну і відповідно 21.12.2021 Управлінням Державної міграційної служби України в Тернопільській області винесено рішення, яким скасовано вищевказану посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_1 .

З посиланням на норми Закону України "Про імміграцію" стверджує, що усі відомості та документи надані нею на вимогу працівників міграційної служби при прийнятті заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну були правдивими, а неврахування факту перебування у шлюбі з громадянином України менше двох років було помилкою відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суб`єкта владних повноважень, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 24.01.2022 про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у якій зазначено строк подання відзиву на позовну заяву.

04.02.2022 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Одночасно 04.02.2022 відповідач подав клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 09.02.2022 клопотання Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про розгляд справи в судовому засіданні задоволено. Розгляд справи №500/361/22 визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 10.03.2022.

10.03.2022 в судовому засіданні розгляд справи відкладено у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та зазначено, що про дату і час наступного судового засідання буде повідомлено додатково.

Ухвалою суду від 31.03.2022 призначено у справі №500/361/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії судове засідання на 28.04.2022.

28.04.2022 в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просили задовольнити.

Представник відповідача 28.04.2022 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позов.

В судовому засіданні 28.04.2022 оголошено перерву до 18.05.2022 для уточнення позовних вимог.

13.05.2022 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Підволочиського сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.12.2021 №17 щодо громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області вирішити питання щодо видачі посвідки на постійне проживання громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.05.2022 в судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 18.05.2022 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд виходить з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 8 Конституції України В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статтею 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 3 Закону №3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно частини першої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-III встановлено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно пункту 2 частини першої статті 9 Закону №2491-III заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 затверджено Порядок формування квоти імміграції (далі - Порядок формування квоти імміграції) та Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень. (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Порядок №1983)

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку №1983 передбачено, що територіальні підрозділи Департаменту в міських, районних у містах управліннях органів внутрішніх справ (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах (пункт 10 Порядку №1983).

Перелік документів, які додаються до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, визначений статтею 9 Закону №2491-ІІІ і пунктом 11 Порядку №1983.

Зокрема, в пункті 11 Порядку №1983 зазначено, що у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

За змістом пункту 14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держкомкордону.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. (пункт 16 Порядку №1983).

Отже, зі змісту наведених вище положень Порядку №1983 слідує, що територіальні органи ДМС, отримавши від особи заяву про імміграцію в Україну, у місячний термін проводять перевірку правильності її оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", а також надсилають відповідні запити до компетентних органів, висновки яких враховуються при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що 02.03.2005 громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до ВГІ та РФО Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області із заявою про надання їй та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ у зв`язку з тим, що перебуває у шлюбі понад два роки з громадянином України (чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 31.07.2002 Підволочиським РВ УМВС України в Тернопільській області), і має дитину громадянку України (дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ), і надала свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 18.01.2005 та свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 01.12.2004.

25.08.2005 ВГІ та РФО Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цього ж дня - 25.08.2005 громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_5 , в яку вписаний її син ОСОБА_3 .

Матеріали справи свідчать, що на виконання Порядку №1983 документи, які були подані позивачем для отримання дозволу на імміграцію, були перевірені територіальним органом - ВГІ та РФО Підволочиського РВ УМВС України в Тернопільській області, який приймав документи позивача, перевіряв їх справжність та відповідність вимогам законодавства, а також приймав рішення про надання дозволу на імміграцію.

Вказана обставина підтверджується рішенням про надання дозволу на імміграцію, який був виданий позивачу 25.08.2005.

Отже, компетентний орган державної влади, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні, проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав не виявив.

29.04.2014 ОСОБА_1 у зв`язку із непридатністю для користування попередньо виданої посвідки (серії ИР №137 від 25.08.2005) документована УДМС України в Тернопільській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , термін дії - безстроково.

Також 29.04.2014 ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням 18-річного віку документований УДМС України в Тернопільській області посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6 , термін дії - безстроково.

Пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ визначено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону №2491-ІІІ, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті, якщо: з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, а згідно пункту 6 - в інших випадках, передбачених законами України.

При прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було взято до уваги свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 , видане 18.01.2005 відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області України та свідоцтво про народження дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За поданими документами та у відповідності до норм чинного законодавства у сфері імміграції, право на подання заяви та документів для отримання дозволу на імміграцію як одного з подружжя, другий з якого є громадянином України, виникало у громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 після 18.01.2007.

При цьому її донька ОСОБА_4 , згідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №145, набула громадянство України 02.09.2005.

З урахуванням викладеного та на підставі пунктів 1, 6 частини першої статті 12 Закону №2491-ІІІ Підволочиським сектором УДМС у Тернопільській області прийнято спірне рішення від 21.12.2021 №17 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому джерелом, на підставі якого переглянуто рішення про надання дозволу на імміграцію позивача, стали відомості, отримані під час розгляду заяви її сина про обмін посвідки на постійне проживання.

Крім того, у відповідності до пункту 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. (абзац перший пункту 22 Порядку №1983)

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі. (пункт 24 Порядку №1983)

Отже, наведені вище вимоги Закону №2491-ІІІ і Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію обов`язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Як слідує з матеріалів справи 10.07.2021 громадянин Російської Федерації ОСОБА_5 звернувся до Підволочиського РС УДМС України у Тернопільській області із заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

19.07.2021 прийнято висновок про відмову в оформленні та видачі посвідки на постійне проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 .

21.12.2021 відповідачем винесено висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні стосовно позивача ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 .

Рішенням Підволочиського сектору УДМС у Тернопільській області від 21.12.2021 №17 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, скасовано громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та громадянину Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 25.08.2005.

Видані на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 29.04.2014 та посвідка на постійне проживання НОМЕР_6 від 29.04.2014 скасовані на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (із змінами).

Однак, за умови постійного проживання позивача на території України з 2005 року, на думку суду, скасування дозволу на імміграцію рішенням від 21.12.2021 є неспівмірним та непропорційним рішенням.

Враховуючи положення статті 12 Закону №2491-ІІІ передбачена можливість скасування дозволу на імміграцію у випадку встановлення хоча б однієї з передбачених у ній підстав. Однак, можливість скасування такого дозволу у жодному випадку не повинна ототожнюватися з обов`язком з прийняття такого рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення.

Така конструкція норми статті 12 цього Закону №2491-ІІІ дозволяє суб`єкту владних повноважень при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію об`єктивно оцінити обставини, що є підставою для можливого скасування дозволу, а також обставини, які настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Проте, відповідачем не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої її вини в обставинах, що виникли, оскільки при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні відповідач підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання їй дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому скасування дозволу може призвести до погіршення усталеного способу життя позивача при відсутності будь-яких протиправних дій з її сторони.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що рішення Підволочиського сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.12.2021 №17 стосовно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивача на постійне проживання в Україні та її права і законні інтереси, як іноземця, та породжує негативні наслідки для неї.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, зазначеною нормою, законодавець визначає обов`язок суб`єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідач як суб`єкт владних повноважень не спростував тверджень позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

За положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1984,80 грн, що підтверджується квитанцією від 17.01.2022 №76.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1984,80 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Підволочиського сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 21.12.2021 №17 стосовно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області вирішити питання щодо видачі посвідки на постійне проживання громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн згідно квитанції №76 від 17.01.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 );

відповідач:

- Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (місцезнаходження: бульвар Шевченка, 10, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.