Справа № 802/4032/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/4032/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

17 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

секретар судового засідання: Заквацька І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Міністерства юстиції України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Офісу Генерального прокурора, Міністерства юстиції України про касування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №2533 від 23 жовтня 2014 року про звільнення з посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 у Генеральній інспекції Офісу Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, з 24 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 18 січня 2021 року у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року змінено в мотивувальній частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 у Генеральній інспекції Офісу Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, які він обіймав до звільнення, з 24 жовтня 2014 року та в абзаці 3 резолютивної частини, виклавши його в такій редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу запобігання правопорушення у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року".

Скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 18 січня 2021 року у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 18 січня 2021 року у сумі 2 475 544,96 грн.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року скасовано постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року по справі №802/4032/14-а в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та направлено справу на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду у цій частині вимог.

У іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року по справі №802/4032/14-а - залишити без змін.

З урахуванням наведеного апеляційний суд здійснював новий розгляд даної справи виключно в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити. Одночасно заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача, підтримали доводи апеляційної скарги відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Генеральною прокуратурою України проведено перевірку відомостей зазначених в особовій справі, за наслідком чого складено довідку в якій вказано, що у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 сукупно обіймав посаду заступника прокурора Вінницької області, відтак, до нього застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

В подальшому, наказом Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №2533-ц ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №2533 від 23 жовтня 2014 року про звільнення з посади старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 у Генеральній інспекції Офісу Генерального прокурора на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав до звільнення, з 24 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 18 січня 2021 року у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.01.2021 у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В частині 6 статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Правила обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначені Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (Порядок №100).

Згідно пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункта 10 Порядку №100, зокрема, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділа IV Порядку №100 способом визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Довідкою Офісу Генерального прокурора вих. №21-693зп від 29 квітня 2020 року про суму заробітної плати ОСОБА_1 підтверджується те, що у серпні 2014 року та у вересні 2014 року (два останні календарні місяці роботи, що передували звільненню позивача) йому нараховано 2648,80 гривні та 17162,39 грн відповідно. При цьому, позивач у серпні 2014 року фактично відпрацював 5 днів, а у вересні 2014 року - 22 днів. У довідці також зазначено, що середньоденний заробіток у вказаному періоді становив 733,75 гривні.

Відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

За змістом Довідки Офісу Генерального прокурора від 07.06.2021 №21-463зп, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01 грудня 2015 року підвищено посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою КМУ від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу старшого прокурора відділу з 01 грудня 2015 року склав 1,25. Відповідно середньоденна заробітна плата з цього часу становить 917,19 грн (733,75 грн х 1,25).

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1213 внесено зміни до постанови Уряду від 08 лютого 1995 року №100. Зокрема, виключено пункт 10 Порядку.

Зазначена постанова набрала чинності 12 грудня 2020 року.

Отже, з 12.12.2020 правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні, а коефіцієнта підвищення застосовується під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу виключно за період з 01 грудня 2015 року по 11 грудня 2020 року.

30 серпня 2017 року КМУ прийнято постанову №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», якою підвищено посадові оклади прокурорам і слідчим органів прокуратури та яка опублікована 06 вересня 2017 року. Отже, посадові оклади прокурорам і слідчим прокуратури підвищено з 06 вересня 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач обіймав посаду старшого прокурора відділу запобігання правопорушенням у територіальних прокуратурах управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Статтею 10 Закону передбачено, що у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура. Обласну прокуратуру очолює керівник обласної прокуратури, керівник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, керівник Київської міської прокуратури, який має першого заступника та не більше трьох заступників. У структурі обласної прокуратури утворюються підрозділи - управління та відділи.

Відповідно пункту 13 частини 1 статті 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є прокурор обласної прокуратури.

Керуючись частиною 2 статті 15 Закону №1697-VII прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Із порівняння функціональних обов`язків старшого прокурора відділу управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України і прокурора того ж відділу після виключення посад старшого прокурора (з переведенням старших прокурорів на посади прокурорів відділу), колегія суддів зазначає, що ці посади є рівнозначними. Це підтверджується матеріалами справи, зокрема: Положенням про Головне управління кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 24.10.2013 №92; наказом Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури»; Положенням про Головне управління кадрів та зебезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 26.12.2014 №155; Порядком організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора від 13.04.2047 №111 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.05.2017 №623/30491; Структурою Офісу Генерального прокурора, затвердженою наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 №99-шц.

Таке співвідношення також підтверджене листами Офісу Генерального прокурора від 11.01.2020 №21-81 вих.20 та від 28.02.2020 №21-698-вих-20, згідно яких посада старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України прирівнюється до посади прокурора відділу.

Окрім цього, згідно листа Генерального прокурора від 26.02.2020 №21-802вих-79ОКВ-26 серед посад працівників прокуратури, що прирівнюються до відповідної групи оплати праці, посади старшого помічника прокурора, старшого прокурора прокуратури прирівнюються до посади прокурора прокуратури.

Таким чином, коефіцієнт підвищення посадового окладу прокурора відділу з 06 вересня 2017 року склав 2,45 (7140 грн/2909 грн). Відповідно середньоденна заробітна плата з вказаного часу становить 2247,12 грн (917,19 грн х 2,45).

Крім того, з 16 січня 2020 року вступила в дію Постанова КМУ від 11 грудня 2019 року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів», якою затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора. Отже, з урахуванням вимог постанови №1155 та Закону України №113-ІХ від 19.09.2019, у разі успішного проходження атестації і призначенні на посаду прокурора відділу до Офісу Генерального прокурора коефіцієнт підвищення посадового окладу прокурора відділу складе 4,04, а середньоденна заробітна плата позивача у зв`язку з цим та обставинами справи становитиме 9078,36 грн. (2247,12 * 4,04).

Разом з тим, застосування коефіцієнта - 4,04 (з 16 січня 2020 року) можливе лише за умови призначення на посаду прокурора до Офісу Генерального прокурора за результатами успішної атестації, тобто застосуванню коефіцієнта підвищення посадового окладу прокурора передує проходження прокурором успішно атестації та прийняття відповідним суб`єктом владних повноважень розпорядчого акту (наказу) щодо призначення чи переведення прокурора на посаду, визначену відповідним штатним розписом, однак позивач процедуру атестації не проходив, а тому, на думку колегії суддів, за період з 16 січня 2020 року по 18 січня 2021 року підлягає застосуванню попередній коефіцієнт 2,45, тобто середньоденна заробітна плата у розмірі 2247,12 грн (917,19 х 2,45).

Період вимушеного прогулу позивача становить з 24.10.2014 по 18.01.2021, що відповідно складає 1529 робочих днів, у тому числі:

- з 24.10.2014 по 30.11.2015 - 247 робочих днів;

- з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 441 робочий день;

- з 06.09.2017 по 11.12.2020 - 819 робочих днів;

- з 12.12.2020 по 18.01.2021 - 22 робочих днів.

Таким чином, враховуючи середньоденний заробіток позивача за відповідний період та кількість робочих днів у цьому періоді, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 2 442 250,82 грн, у тому числі, за періоди:

- з 24.10.2014 по 30.11.2015 - 181 236,25 грн (247 р.д. х 733,75 грн);

- з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 404 480,79 грн (441 р.д. х 917,19 грн);

- з 06.09.2017 по 11.12.2020 - 1 840 391,28 грн (819 р.д. х 2247,12 грн);

- з 12.12.2020 по 18.01.2021 - 16 142,5 грн (22 р.д. х 733,75 грн).

Разом з цим, при обчисленні розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, суд першої інстанції не врахував положення пункту 10 Порядку №100 та провів розрахунок розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2015 року по 11 грудня 2020 року без застосування коефіцієнта підвищення заробітку. Як наслідок, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.01.2021 складає 1 123 371,25 грн.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.01.2021 у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим вирахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24.10.2014 по 18.01.2021 у сумі 2 442 250,82 грн (два мільйони чотириста сорок дві тисячі двісті п`ятдесят гривень вісімдесят дві копійки).

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року скасувати в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 18.01.2021 у розмірі 1123371,25 грн з вирахуванням при виплаті встановлених законом податків і зборів.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим вирахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24.10.2014 по 18.01.2021 у сумі 1856533,78 грн (один мільйон вісімсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот тридцять три гривні сімдесят вісім копійок).

У задоволенні решти вимог у цій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 травня 2022 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.