Справа № 360/1198/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1198/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 90 від 23.07.2021 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.05.2021 з урахуванням набутого за кордоном (Королівство Іспанія) страхового стажу 6 років 6 місяців 5 днів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 30 квітня 2021 року набув право на призначення пенсії за віком, оскільки йому виповнилось 60 років та має необхідний для цього страховий стаж - більше 28 років.

Серед іншого стажу роботи є період з 11 жовтня 2001 року по 18 лютого 2008 року, коли він працював за контрактами у Королівстві Іспанія, з яким Україна має угоду про соціальне забезпечення.

Наприкінці 2020 року, тобто за пів року до досягнення пенсійного віку, він звернувся до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, надавши копії всіх контрактів, з проханням надіслати запит до уповноважених органів Іспанії з метою підтвердження страхового стажу. Такий запит пенсійним органом направлено 16.01.2021, що підтверджується даними формуляру.

16.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії, до якої додав копію трудової книжки, оригінал якої надавався працівнику управління для огляду, а також інші необхідні документи. При прийнятті документів йому повідомили, що запит на підтвердження страхового стажу, набутого на роботах за контрактом в Іспанії, вже надіслано, однак, відповідь ще не надійшла. Зазначили, що орієнтовно рішення про призначення пенсії буде прийнято у другій половині жовтня 2021 року.

Після неодноразових звернень до пенсійного органу, лише 12 січня 2022 року йому видали лист Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0211-8/1938 від 12.01.2022, у якому повідомлялось, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.07.2021 відмовлено в призначенні пенсії. До вказаного листа додано рішення про відмову у призначенні пенсії № 90 від 23.07.2021. В рішенні зазначено, що страховий стаж становить 24 роки 7 місяців 02 дні, яких недостатньо для призначення пенсії. При цьому не враховано зовсім страховий стаж, набутий за кордоном.

З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважає його протиправним та просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, заперечує проти його задоволення, з цього приводу надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон 1058-IV).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.07.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону 1058-IV так як страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 02 дні, що є меншим за необхідний, отже, підстав для призначення пенсії за віком немає.

Питання призначення пенсії громадянам України, які працювали на території Королівства Іспанія, врегульовано положенням Угоди між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян від 07 жовтня 1996 року (далі Угода).

Угоду укладено за пропорційним принципом фінансування пенсій, згідно з яким кожна сторона призначає і виплачує пенсію за страховий стаж, набутий на своїй території.

При цьому для визначення права на пенсію береться до уваги також страховий стаж, набутий на території іншої договірної сторони.

Для розгляду питання про призначення пенсії компетентні органи України та Іспанії обмінюються формулярами зв`язку та надсилають одна одній підтвердження страхового стажу. Якщо договірною державою не виконуються вимоги за власним законодавством, вона може, згідно зі Угодою, шляхом підсумування страхового стажу враховувати стаж іншої держави для набуття, збереження або відновлення права на пенсію, так ніби цей стаж набуто за її законодавством за умови, що період роботи не перекривають один одного.

Відповідно до статті 6 Адміністративного договору про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян заява, яка подана особою до компетентного органу негайно пересилається до компетентної установи іншої Договірної сторони, яка в свою чергу заповнює формуляр зв`язку вказуючи страховий стаж, набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує та негайно повертає примірник цього формуляра, до установи, що отримала заяву.

Відповідач зазначив, що формуляр щодо підтвердження стажу роботи набутого на території Королівства Іспанія на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надходив.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що призначити пенсію за віком з 01.05.2021 з урахуванням набутого страхового стажу 06 років 06 місяців 05 днів в Королівстві Іспанія підстав немає, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.02.2022 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

16.07.2021, після досягнення 60-річчя, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви додав необхідний пакет документів.

Спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято до розгляду заяву разом з документами та зазначено про необхідність надати документи про підтвердження страхового стажу з 2001 по 2008 роки в Іспанії до 15.10.2021, що підтверджується розпискою-повідомленням.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.07.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону 1058-IV, так як страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 02 дні, що є меншим за необхідний.

Вказане рішення отримано позивачем 12.01.2022, що підтверджується супровідним листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12.01.2022 № 1200-0211-8/1938.

Отже страховий стаж - 24 роки 07 місяців 02 дні визнано за позивачем пенсійним органом та щодо нього відсутній спір між сторонами.

При цьому, судом встановлено, що у страховий стаж не увійшов період роботи позивача з 2001 по 2008 роки в Іспанії.

Натомість, згідно титульного формуляру щодо підтвердження стажу роботи набутого на території Королівства Іспанія від 30.09.2021 вбачається, що позивач має наступні періоди страхування в Іспанії: з 11.10.01 по 13.11.01 - 34 дні; 18.12.01 по 17.09.02 - 274 дня; 20.09.02 по 23.04.03 - 216 днів; 30.04.03 по 28.11.03 - 213 днів; 03.12.03 по 15.03.06 - 834 дні; 22.03.06 по 11.06.07- 447 днів; 12.06.07 по 06.03.08 - 269 днів; 07.03.08 по 06.06.08 - 92 дні. А всього - 2379 днів.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, а тому за захистом порушених прав звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

07 жовтня 1996 було укладено Двосторонню угоду між Україною і Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян, яка ратифікована Законом № 741/97-ВР від 17 грудня 1997 року (надалі - Угода).

У відповідності до статті 5 даної Угоди, кожна з Договірних Сторін виплачуватиме заінтересованим особам, які проживають на території іншої Договірної Сторони, передбачену допомогу відповідно до свого законодавства, якщо цією Угодою не передбачено інше.

У відповідності до частини 1 та частини 2 статті 10 Угоди, працівник, який постійно або тимчасово підпадав під дію законодавства тієї чи іншої Договірної Сторони, матиме право на допомогу, яка регулюється цією главою на таких умовах: компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу та обчислюють її, враховуючи тільки трудовий чи страховий стаж, який був набутий під час поширення на працівника дії законодавства цієї Сторони; так само Компетентні органи кожної Договірної Сторони визначають право на допомогу, додаючи до свого трудового чи страхового стажу трудовий чи страховий стаж, набутий згідно із законодавством іншої Договірної Сторони.

Відповідно до статті 21 вказаної двосторонньої угоди Міністерством праці та соціальної політики України і Міністерством праці та соціальних питань Королівства Іспанія 17 січня 2001 року було укладено адміністративний договір про порядок застосування Угоди між Україною та Королівством Іспанія про соціальне забезпечення громадян (надалі адміністративний договір).

За нормами статті 5 адміністративного договору у клопотанні про призначення пенсії що подається згідно з пунктом 1 цієї статті, зазначається трудовий чи страховий стаж, що підпадає під законодавство однієї з Договірних Сторін, а клопотання подається до Компетентного органу іншої Договірної Сторони, ця остання сторона надсилає клопотання І подані документи до Органу координації іншої Договірної Сторони, зазначивши дату подання клопотання.

Коли у клопотанні про призначення пенсії, що подається згідно з пунктом 1 цієї статті, зазначається трудовий чи страховий стаж, що підпадає під законодавство однієї з Договірних Сторін, а клопотання подається до Компетентного органу іншої Договірної Сторони, ця остання сторона надсилає клопотання і подані документи до Органу координації іншої Договірної Сторони, зазначивши дату подання клопотання.

Відповідно до частини 1, 3 статті 6 адміністративного договору компетентний орган однієї Договірної Сторони, який прийняв документи для відкриття справи, заповнює титульний формуляр згідно з встановленим зразком і без затримок надсилає два примірники до Органу координації іншої Договірної Сторони.

Титульні формуляри доповнюються документами, які підтверджують дані, наведені у них.

Після отримання формуляра Компетентний орган однієї Договірної Сторони повертає Компетентному органу іншої Договірної Сторони один примірник формуляра, де повинно бути вказано трудовий чи страховий стаж, набутий відповідно до її законодавства, і розмір допомоги, призначеної зацікавленій особі.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачена можливість зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Королівства Іспанія за умови відповідного документального підтвердження.

При цьому таким документальним підтвердження є установленого зразка формуляр, який компетентний орган однієї Договірної Сторони, який прийняв документи для відкриття справи, заповнює і без затримок надсилає два примірники до Органу координації іншої Договірної Сторони.

Тобто, в межах даної справи, обов`язок щодо заповнення та надсилання формуляру до компетентного органу Іспанії покладений на пенсійний орган, а не на позивача.

В матеріалах справи наявний формуляр E/UCR-3 від 30.09.2021, заповнений у відповідності до Угоди між Україною та Іспанією про соціальне забезпечення, згідно якого підтверджено Компетентним органом Іспанії періоди страхування позивача в Іспанії, а саме: з 11.10.01 по 13.11.01 - 34 дні; 18.12.01 по 17.09.02 - 274 дня; 20.09.02 по 23.04.03 - 216 днів; 30.04.03 по 28.11.03 - 213 днів; 03.12.03 по 15.03.06 - 834 дні; 22.03.06 по 11.06.07- 447 днів; 12.06.07 по 06.03.08 - 269 днів; 07.03.08 по 06.06.08 - 92 дні. А всього - 2379 днів.

Отже, належними доказами підтверджено періоди страхового стажу позивача на території Королівства Іспанія, які відповідно до статті 10 вказаної Угоди повинні бути додані до страхового стажу, набутого позивачем в Україні.

Таким чином, на час звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії йому виповнилось 60 років, а його страховий стаж становив більше 28 років.

Вказане свідчить про те, що позивач повністю відповідає вимогам статті 26 Закону № 1058-IV, а тому має право на призначення пенсії за віком.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 90 від 23.07.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача 2379 днів набутих в Королівстві Іспанія та призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 травня 2021 року.

Доводи відповідача про те, що станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії у нього відсутній страховий стаж 28 років, у зв`язку з чим позовні вимоги є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, суд вважає неприйнятними з вище викладених мотивів.

Той факт, що формуляр щодо підтвердження стажу роботи набутого на території Королівства Іспанія на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надходив, суд не може порахувати як доказ правомірності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу, оскільки, як вже зазначив суд раніше, обов`язок щодо заповнення та надсилання формуляру до компетентного органу Іспанії покладений на пенсійний орган, а не на позивача.

Тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діючи виключено у відповідності до Конституції України та вимог законів, повинен був вжити заходів щодо отримання такого формуляру, а не відмовляти позивачу у призначенні пенсії, тим самим порушуючи його конституційне право на соціальне забезпечення.

Зазначення відповідачем у відзиві про необхідність залучення до участі у справі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, суд не розцінює як належне клопотання, оскільки воно не відповідає встановленій КАС Україні формі.

При цьому, суд вважає безпідставним вказане, як довід відзиву на позов, оскільки права позивача порушено саме з боку відповідача рішенням про відмову в призначенні пенсії. Тому саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повинно відповідати за цим позовом.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довів суду правомірність оскаржуваного рішення, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 793,92 грн, що підтверджується квитанцією від 14.02.2022 №7472-6871-0728-1878. Розмір судового збору відповідає частині третій статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог лише з корегуванням належного способу захисту порушених прав позивача, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України позивачу необхідно відшкодувати 793,92 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місце знаходження: 46001, м. Тернопіль, майдан Волі, буд.3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №90 від 23 липня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 2379 днів, набутих в Королівстві Іспанія.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 травня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) гривні 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова