Справа № 380/25378/21
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року

справа №380/25378/21
провадження № П/380/25630/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до суду до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Код юридичної особи в ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні;

зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Код юридичної особи в ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 13.04.2021 (наступний день після періоду охопленого судовим рішенням у справі № 3800/6893/21) по 28.11.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні), з урахуванням середньоденного грошового забезпечення станом на дату звільнення 30.10.2018, обчисленого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100;

зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Код юридичної особи в ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2018 (наступний день після виключення зі списків особового складу) по 28.11.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач повідомив, що проходив військову службу в Збройних Силах України з 1993 року по 2018 рік. Останнє проходження військової служби відбувалось у 1240 Центрі забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєння (далі Центр). Військовослужбовці Центру перебували на фінансовому забезпеченні у Львівському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач). Наказом начальника Центру (по стройовій частині) від 31.10.2018 № 109 позивач виключений зі списків особового складу з 31.10.2018. Проте, на день звільнення з військової служби позивач не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме йому не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, а з 01.03.2018 по 31.10.2018 (день виключення зі списків особового складу (звільнення) індексація грошового забезпечення йому виплачувалась не у повному обсязі. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі № 380/5087/20, дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачеві за період з січня 2016 року по жовтень 2018 року визнано протиправними та зобов`язано нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за зазначений період у сумі 39 930, 20 гривень. Рішенням від 27.05.2021 у справі № 380/6898/21 Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги позивача задовольнив, а саме зобов`язав відповідача здійснити донарахування та провести виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 з врахуванням базового місяця січня 2008 року та березня 2018 року, із врахуванням раніше проведених виплат. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 07.10.2021 залишив рішення Львівського окружного адміністративного суду, без змін. 29.11.2021 на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 39 207,84 грн. (з вирахуванням обов`язкових платежів) на виконання судового рішення у справі № 380/6898/21. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі № 380/6893/21, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за з 01.11.2018 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу) по 12.04.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні) у розмірі 10 625,78 грн. Враховуючи той факт, що позивач звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу 31.10.2018, а остаточна виплата належних йому сум при звільненні здійснена відповідачем лише 29.11.2021 (після фактичного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/6898/21), то в період з 01.11.2018 по 28.11.2021 існувала затримка в розрахунку у зв`язку із звільненням. Наведене і зумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 14.04.2022 витребувано в ОСОБА_1 належним чином засвідчені дані про заробітну плату позивача за останні два місяці, що передували звільненню., в зв`язку з чим ухвалами суду від 14.04.2022 та від 20.04.2022 продовжено строк розгляду справи до отримання судом витребуваних документів.

19.05.2022 позивач подав суду витребувані документи, а саме довідку про доходи ОСОБА_1 за №3455 від 13.04.2021.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження без проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу, відповідно до наказу начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збойних Сил України від 20.10.2018 № 309 звільнений з військової служби в запас за підпунктом б пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я). Відповідно до наказу начальника 1240 центру забезпечення реалізації договорів про скорочення озброєнь (по стройовій частині) виключений зі списків особового складу центру та всіх видів забезпечення з 31.10.2018.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі №380/5087/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 (включно) та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 (включно), з врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації січня 2008 року, у сумі 106188,99 грн. За результатами розгляду апеляційної скарги відповідача постановою від 23.12.2020 Восьмий апеляційний адміністративний суд її частково задовольнив, а саме визнав передчасним зобов`язання відповідача провести виплату індексації грошового забезпечення позивачеві у конкретній сумі та із застосуванням конкретного базового місяця, оскільки в цій частині права позивача ще не були порушені. 30.03.2021 на картковий рахунок позивача нараховано 39 930, 20 грн., на виконання вищезгаданої постанови.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №380/6893/21, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за з 01.11.2018 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу) по 12.04.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні) у розмірі 10 625,78 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №380/6898/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021, позовні вимоги позивача задоволено, визнано протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 31 жовтня 2018 з урахуванням січня 2014 року, як базового місяця індексації та зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити донарахування та провести виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.10.2018 року з врахуванням базового місяця - січня 2008 року та березня 2018 року, із врахуванням раніше проведених виплат.

29.11.2021 на картковий рахунок позивача надійшли кошти від відповідача у сумі 39 207,84 грн., що підтверджується випискою з Приватбанку на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №380/6898/21.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2021 по 28.11.2021 позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Із огляду на зазначене, враховуючи приписи ч. 4 ст. 78 КАС України вищезазначені обставини досліджені у справах №380/5087/20, №380/6898/21 та №380/6893/21 і такі при розгляді даної справи не доказуються, оскільки у справі беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 та пункту 2 частини першої статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Пункт 242 розділу XII Звільнення з військової служби Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 визначає таке: Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Предметом спору в справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення при звільненні.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані нормами спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад і розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано приписами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Аналіз наведених норм трудового законодавства дає підстави для висновку про те, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 при звільненні позивачу не виплачено в день його звільнення - 31.10.2018, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13 травня 2020 року Справа № 810/451/17 Провадження № 11-1210апп19 зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Законодавчі акти визначають, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Таким чином, непроведення з вини відповідача виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку, і саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію.

Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021 в справі № 380/6898/21 індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 виплачена ОСОБА_1 відповідачем 29.11.2021 згідно з відомостями з карткового рахунку ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з Приватбанку.

Таким чином, відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 на підставі статті 117 КЗпП України.

Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Водночас судом враховується, що відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №380/6893/21, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.11.2018 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу) по 12.04.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні) у розмірі 10 625,78 грн.

Отже, оскільки при звільненні з позивачем не проведено повного розрахунку та не здійснено виплату всіх належних сум, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні належить за період з 13.04.2021 (наступний день після періоду охопленого судовим рішенням у справі № 3800/6893/21) по 28.11.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у Постанові від 24 грудня 1999 року № 13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18), висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі №6-113цс16 щодо застосування принципу співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна позиція викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 за №3455 від 13.04.2021 розмір доходів позивача за два останні місяці служби перед звільненням для обрахунку середньомісячного доходу (заробітної плати) становив 33269,20 грн.(16634,60 грн. у вересні 2018 року та 16634,60 грн., у жовтні 2018 року).

Кількість календарних днів служби позивача у вересні-жовтні 2018 року становила 61 день.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 545,39 грн. за день (33269,20 грн/61 календарні дні).

Враховуючи, що недоплачена сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 становить 79138,04 грн. (39930,20 грн. + 39207,84 грн.), і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 612472,97 грн. (1123 днів затримки розрахунку * 545,39 грн.) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 79138,04 грн /612472,97 грн. (сума індексації грошового забезпечення /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,129.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 545,39 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,129 х 230 (днів затримки розрахунку) = 16181,72 гривень.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 16181,72 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Щодо вимог позивача зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2018 по 28.11.2021 суд керується такими міркуваннями:

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3,4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При вирішенні цього спору суд враховує узагальнену правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.04.2021 у справі 240/6583/20, згідно якої системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства. Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

З огляду на те, рішенням суду у справі №380/5087/20 та рішення суду у справі №380/6898/21 між тими ж сторонами, встановлено факт невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018. На виконання цього рішення суду відповідач нарахував за означений період та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 39 930,20 грн. та 39 207, 84 грн. Таким чином, позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період затримки виплати - з 01.11.2018 по 28.11.2021.

На підставі статті 372 КАС України суд визначає, що на виконання цього рішення суду відповідач при здійсненні виплати позивачу стягненої у цій справі суми коштів повинен здійснити нарахування, утримання, сплату та компенсацію передбачених законодавством податків та обов`язкових зборів.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого:

Відповідно до норм статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок його бюджетних асигнувань.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Позивач надав суду такі докази понесення витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правничої(правової) допомоги №228-21 від 17.12.2021, ордер про надання правничої (правової) допомоги у Львівському окружному адміністративному суді на підставі зазначеного договору адвокатом Хлопецьким О.О., узгоджений перелік правових послуг та їх вартості в рамках договору про надання правової допомоги від 17.12.2021 № 228-21, акт виконаних робіт від 23.12.2021, копію довідки про проведення готівковою оплати на суму 3000 грн. від 23.12.2021.

Оцінюючи клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить із таких міркувань.

Приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд проаналізував акт виконаних робіт про час, оплачений позивачем (надання консультацій, аналіз правовідносин 30 хв. (500 грн.); написання позовної заяви та формування повного пакету документів для подачі до суду 1 год. 15 хв. (2500 грн.).

Оцінюючи характер наданої правової допомоги суд враховує, що ця справа є незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, правові висновки висловлено Верховним Судом у зразковій справі задовго до подання позову.

З огляду на це, пошук та аналіз судової практики по суті зводиться до дублювання висновків Верховного Суду про релевантні норми права, аналіз та спосіб їх застосування. Суд вважає, що аналіз рішення Верховного Суду, а також підготовка та написання кваліфікованим адвокатом позову у типовій справі не потребує заявленого часу.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, з огляду на наявність усталеної судової практики у цій категорії спорів, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн

Керуючись ст.ст. 9, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, 372, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Код юридичної особи в ) щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, а саме за період з 13.04.2021 (наступний день після періоду охопленого судовим рішенням у справі № 3800/6893/21) по 28.11.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні), у розмірі 16181,72 грн.

Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2018 (наступний день після виключення зі списків особового складу) по 28.11.2021 (день, що передував остаточному розрахунку при звільненні).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (79005, м. Львів, вул. Івана Франка, 25 ) 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.