Справа № 160/7222/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 травня 2022 року Справа 160/7222/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіна О.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з вихідної допомоги при звільненні у розмірі 98106,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з вихідної допомоги при звільненні у розмірі 98106 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суддя приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість з вихідної допомоги при звільненні у розмірі 98106 грн.

Тобто, як слідує із матеріалів позову, позовні вимоги позивача стосуються звільнення з публічної служби.

Згідно з ч. 1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено загальне правило, відповідно до якого для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно із ч.ч.3 та 5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Даною нормою чітко визначений строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

Суддя зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Суддею встановлено, що з 28 жовтня 1991 року по 01.09.2008 року позивач проходила службу в лавах Збройних сил України.

Наказом № 199 від 01.09.2008 року командира Військової частини НОМЕР_1 позивача звільнено з посади санітарного інструктора 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 у відставку за п. 85 пп. "в" - за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби відповідно до Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України та військової служби за контрактом у Збройних Силах України", з 01.09.2008 року.

До суду з позовною заявою позивач звернулася засобами поштового зв`язку 17.05.2022 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем було нараховане, але не виплачено грошове забезпечення, а саме вихідна допомога при звільненні у розмірі 12003,14 грн.

Згідно розрахунків позивача заборгованість складає:

- 3 % річних від простроченої суми - 4934 грн.;

- пеня - 39873,45 грн.;

- заборгованість з інфляцією - 53298,55 грн.

Загальна сума заборгованості, на даний час, становить 98106 грн.

В матеріалах позовної заяви міститься довідка про заборгованість №441 від 23.10.2008 року, надана позивачу, в якій зазначено, що позивач не розрахована грошовим забезпеченням, а саме вихідною допомогою при звільненні у сумі 12003,14 грн. у зв`язку із відсутністю фінансування.

Отже, зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів суддею встановлено, що про порушення своїх прав позивач повинна була дізнатись ще в 2008 році.

Суддя також звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву, в якій вона просить суд поновити процесуальний строк на звернення до адміністративного суду.

В обгрунтування вказаної заяви позивач посилається на юридичну необізнаність, через що вона не зверталася до суду, а вірила колишнім співслужбовцям, що заборгованість найближчим часом буде погашена. Також позивач посилається на те, що вона тричі письмово зверталась до командира Військової частини НОМЕР_1 з вимогою виплатити заборгованість, проте відповіді не отримувала, на підтвердження чого долучила до позову копії листів від 12.11.2019 року, 25.11.2020 року та 23.04.2021 року.

Дослідивши вказану заяву позивача та її обгрунтування, суддя зазначає наступне.

Щодо посилання позивача на юридичну необізнаність, суддя зазначає про таке.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №420/3001/19, від 25.02.2020 року у справі №360/1870/19.

Юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 815/4480/16, від 31 липня 2018 року у справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 03 травня 2018 року у справі № 826/6380/17.

Суд зазначає, що як вказала Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Щодо посилання позивача на листи позивача про здійснення виплати заборгованості від 12.11.2019 року, 25.11.2020 року та 23.04.2021 року слід зазначити, що позивач не долучила доказів отримання вказаних листів відповідачем. Більш того, після звернення позивача із вказаними листами пройшло достатньо часу, щоб позивач дізналася про бездіяльність відповідача.

Оцінюючи наведені позивачем обгрунтування пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, слід зазначити, що такі підстави не можуть бути визнані поважними.

Отже, звернувшись 17.05.2022 року до суду з даним адміністративним з позовом, позивач пропустила місячний строк звернення до суду, встановлений ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначивши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин встановленого пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

Частиною 1 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку в примірниках відповідно до кількості учасників справи.

Також, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Приписами п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 4 ст. 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частиною другою статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Приписами ч.ч.1,2 ст. 79 КАС України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу (ч. 4 ст. 79 КАС України).

В своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що в день звільнення позивача 01.09.2008 року відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів та посилається на довідку № 441 від 23.10.2008 року про заборгованість, проте, всупереч п. 5 ч. 5 ст. 160 та ч. 4 ст. 161 КАС України, позивачем не долучено до позову доказів, що підтверджують вказані у позовні заяві обставини. Тобто довідка датована 23.10.2008 року не може підтверджувати факт нездійснення відповідачем з 2008 року по 2022 року виплати вказаної заборгованості.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати до суду докази порушеного права (лист відповідача за результатами розгляду заяви позивача, або інші докази, які підтверджують не здійснення виплати відповідачем заборгованості у розмірі 12003,14 грн. на момент звернення до суду з цим позовом).

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням вищевикладеного, суддя вважає за необхідне адміністративний позов залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення до суду викладені у заяві ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду від 17.05.2022 року - неповажними.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з вихідної допомоги при звільненні у розмірі 98106,00 грн. - залишити без руху.

Позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позовної заяви та надати до канцелярії суду:

- обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку в примірниках відповідно до кількості учасників справи;

- докази порушеного права (лист відповідача за результатами розгляду заяви позивача, або інші докази, які підтверджують не здійснення виплати відповідачем заборгованості у розмірі 12003,14 грн. на момент звернення до суду з цим позовом).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна