Справа № 260/3755/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/3755/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Ковач Є.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: не з`явився,

представник третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Свалявська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати індивідуальний акт прямої дії Розпорядження Голови Свалявської РДА від 25.02.2011 року №78 «Про створення громадських пасовищ», в частині створення громадського пасовища за межами села Лопушанка, урочище «Голиця» - номер контуру 569, площа 5,5 га.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Розпорядження Голови Свалявської РДА від 25.02.2011 року № 78 «Про створення громадських пасовищ» та вимагати скасувати його в частині створення громадського пасовища за межами села Лопушанка, урочище «Голиця» - номер контуру 569, площа 5.5 га, вид угідь - пасовище, є таким що прийнято з порушенням чинного законодавства, вимог ЗК України, є таким, що порушує його права та цивільні інтереси членів фермерського господарства у використанні даної земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки, в Розпорядженні Голови Свалявської РДА від 25.02.2011 року № 78 «Про створення громадських пасовищ», йдеться у преамбулі про розгляд «пропозицій міської та сільських рад щодо створення на землях за межами населених пунктів громадських пасовищ, відповідно статей 17, 34, розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України», а отже, таке рішення є самовільним, одноосібним і не підтверджене відповідними матеріалами: у додатках до даного Розпорядження - відсутні копії рішень Свалявської міської ради та, зокрема, Дусинської сільської ради, відповідні Висновки постійно діючих Комісій при відповідних органах влади та місцевого самоврядування, що вимагається чинним законодавством при розгляді та затвердженні землевпорядної документації (Розділ VII ЗК України).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Свалявську міську раду.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову не скористалась.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд такі задовольнити.

Відповідач та третя особа явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не належить з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 лютого 2011 року виконавчий комітет Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області звернув до Свалявської райдержадміністрації лист за №39 у якому просив прийняти розпорядження про резервування наявних вільних земельних ділянок за межами населених пунктів згідно з додатком для громадських пасовищ з послідуючою забороною розподілу для будь-яких інших цілей, у зв`язку із постійним зменшенням громадських пасовищ внаслідок природнього заліснення та необхідністю площ для худоби мешканців сіл Дусина, Росош, Плав`я та Лопушанка.

головою Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області було винесено розпорядження №78 від 25 лютого 2011 року «Про створення пасовищ». Даним розпорядженням:

1. Створено на земельних ділянках за межами населених пунктів згідно з додатком громадські пасовища.

2. Включено зазначені у пункті 1 пасовища до переліку земельних ділянок, які не підлягають розподілу для інших цілей.

3. Встановлено виконкомам міської та сільських ради спільно з власниками худоби забезпечити утримання громадських пасовищ у належному стані.

4. Визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови райдержадміністрації від 30.07.2009 №258 «Про визначення на території Голубинської сільської ради сільськогосподарських угідь для громадських пасовищ».

Позивач вважаючи таке розпорядження протиправним та таким, що порушує його права звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною восьмою статті 118 Конституції України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Згідно із статтею 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Стаття 17 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, крім іншого, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до статті 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є:

а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;

б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;

в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;

г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;

ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду;

е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом б) частини першої пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Стаття 23 Земельного кодексу України (в редакції на час видачі Державного акта на право колективної власності на землю від 27 листопада 1995 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Частиною першою статті 154 Земельного кодексу України встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Відповідно до статті 3 «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації діють на засадах: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини; гласності; поєднання державних і місцевих інтересів.

Згідно із статтею 6 «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Акти місцевих державних адміністрацій, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Місцеві державні адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, актами Президента України, щорічним посланням Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актами Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня, а районні державні адміністрації в Автономній Республіці Крим - також рішеннями та постановами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їх повноважень.

Згідно з пунктом 2 статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Частиною третьою статті 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

При прийнятті рішення про наявність підстав для скасування розпорядження голови Свалявської районної державної адміністрації від 25лютого 2011 року за №78 «Про створення громадських пасовищ» суд перевіряє чи прийнято його:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття Указу;

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямований цей Указ;

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З наявного у матеріалах справи листа виконавчого комітету Свалявської міської ради Закарпатської області адресованого Голові Свалявської райдержадміністрації від 16 лютого 2011 року за №246/02-10 вбачається, що виконавчий комітет Свалявської міської ради Закарпатської області просив прийняти розпорядження про резервування наявних вільних земельних ділянок за межами міста Свалява та с. Драчино для громадських пасовищ у зв`язку із постійним зменшенням громадських пасовищ внаслідок природного заліснення та необхідністю площ для випасання худоби (а.с.115).

Такого ж змісту листи надійшли до Свалявської районної державної адміністрації від Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 15.02.2011 року за №44/02-20 (а.с.117), від виконавчого комітету Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 29.02.2011 року за №78 (а.с.120), від виконавчого комітету Ганьковицької сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 11.02.2011 року за №13-01/02-10 (а.с.122), від Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 21.02.2011 року за №54/02-20 (а.с.124), від Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 21.02.2011 року за №37 (а.с.126), від виконавчого комітету Керецьківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 14.02.2011 року за №42 (а.с.128), від Голубинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 25.10.2010 року за №468/02-15 (а.с.130), від Родниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 26.10.2010 року за №224 (а.с.132), від виконавчого комітету Тибавської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 11.02.2011 року за №39 та №40 (а.с.134-135), від Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 14.02.2011 року за №18 (а.с.134), від виконавчого комітету Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 23.02.2011 року за №94 (а.с.139), від виконавчого комітету Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 11.02.2011 року за №39 (а.с.141).

На підставі вищевказаних листів, головою Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області 25.02.2011 року було винесено розпорядження за №78 «Про створення громадських пасовищ».

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження є правомірним та таким, що прийняте в межах повноважень та з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 2 статті 34 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади громадські пасовища.

Відповідно до статті 50 ЗУ Про землеустрій (в редакції станом на 12.03.2011) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №677 «Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677

Відповідно до статті 20 ЗУ Про землеустрій (в редакції станом на 12.03.2011) землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі:

а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель;

б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України;

в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;

г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути);

ґ) організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою;

д) виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель.

Заходи, передбачені затвердженою в установленому порядку документацією із землеустрою, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, власниками землі, землекористувачами, у тому числі орендарями.

Власники землі, землекористувачі, у тому числі орендарі, при здійсненні землеустрою зобов`язані забезпечити доступ розробникам документації із землеустрою до своїх земельних ділянок, що підлягають землеустрою.

Відповідно до статті 20 ЗУ Про ДЗК (в редакції 07.07.2011)відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Щодо Порядку, який діяв з 2013 року, суд зазначає:

З метою визначення чіткого механізму створення громадських пасовищ за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності напрацьовано покрокову схему дій представників територіальної громади, вичерпний перелік необхідних документів і т. ін.: визначення уповноваженої особи, на яку покладаються обов`язки щодо організації та документального оформлення випасання худоби селян за рахунок земель запасу державної або комунальної власності; розробка Положення про громадські пасовища; звернення уповноваженої особи у місцеву раду з клопотанням про створення громадського пасовища; прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування про створення громадського пасовища; звернення органу місцевого самоврядування (або уповноваженої особи) до розпорядника земель з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки.

До клопотання додається:

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в межах території сільської ради та її площа;

копію свідоцтва з ЄДРПОУ;

копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (сільської ради);

рішення сільської ради про створення громадського пасовища;

довідку про наявне поголів`я худоби станом на перше число першого місяця поточного року;

розрахунок потреби в площі земельних ділянок для створення громадських пасовищ у розрізі населених пунктів сільської ради;

документи уповноваженої особи, що підтверджують можливість діяти в інтересах сільської ради.

Отримання рішення (наказу) про дозвіл на розробку документації із землеустрою на бажану земельну ділянку.

Замовлення органу місцевого самоврядування (або уповноваженої особи) робіт по формуванню земельної ділянки для створення громадського пасовища як об`єкта права через розробку відповідної документації із землеустрою в розробника документації із землеустрою, який має сертифікованих спеціалістів для виконання таких робіт. На даній стадії за клопотанням розробника документації із землеустрою здійснюється процедура реєстрації в національній кадастровій системі.

Звернення органу місцевого самоврядування (або уповноваженої особи) з відповідним клопотанням до структурного підрозділу Головного управління Держгеокадастру відповідного району за місцем знаходження земельної ділянки про отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

До клопотання додається оригінал погодженого проекту землеустрою (разом із позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації, якщо вона підлягає обов`язковій державній експертизі) та електронний документ (обмінний файл).

Звернення органу місцевого самоврядування (або уповноваженої особи) з відповідним клопотанням до розпорядника земель (Головне управління Держгеокадастру) з клопотанням про затвердження розробленого проекту землеустрою і надає до нього:

До клопотання додається :

оригінал проекту землеустрою;

витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку;

позитивний висновок державної експертизи в разі необхідності її проведення;

доручення про отримання наказу уповноваженій особі, завірене у установленому законодавством порядку (в разі потреби).

Отримання рішення (наказу) про затвердження документації із землеустрою та передачу зазначеної земельної ділянки у власність територіальної громади.

Прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування про прийняття у комунальну власність земельної ділянки для створення громадського пасовища.

Звернення уповноваженого від органу місцевого самоврядування з відповідною заявою до центру надання адміністративних послуг (за місцем розташування земельної ділянки) про видачу інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно органу місцевого самоврядування на земельну ділянку.

Разом із заявою подаються:

копія свідоцтва з ЄДРПОУ;

копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (сільської ради);

копія витягу з Державного земельного кадастру;

копія наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

документи, що підтверджують можливість діяти в інтересах сільської (селищної) ради, завірені належним чином.

акти прийому-передачі земельної ділянки із земель державної власності в комунальну власність.

Лише по завершенню вищезазначеної процедури земельна ділянка переходить з державної власності у комунальну і громадські пасовища вважаються створеними.

Проте, жодного з вищенаведених кроків після прийняття оскаржуваного розпорядження згодом зроблено не було, а саме прийняття розпорядження без оформлення технічної документації на ін. не дає землі статусу «пасовищ».

Окрім того, згідно з наявною в матеріалах справи відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 29.12.2021 року за №9-7-0.7-8539/0-21, на виконання ухвали суду про витребування доказів від 14.12.2021 року, вбачається, що відповідно до наданої інформації відділом № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління, запитувана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту Лопушанка на території Свалявської міської ради, в контурі 569, площею 5,5 га і відноситься до земель комунальної власності Свалявської міської ради. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид угідь - пасовища. Вказана земельна ділянка не відносилася до земель колективної власності, не підлягає розподілу на земельні частки (паї) та не інвентаризована за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України ділянка не є сформованою і відомості про неї відсутні у Державному земельному кадастрі.

У зв`язку з чим, дана земельна ділянка не передавалася до земель комунальної власності на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, а перейшла до земель комунальної власності згідно із законом № 1423-ІХ від 28.04.2021. Будь-яка документація із землеустрою стосовно вказаної земельної ділянки у відділі відсутня (а.с.158).

Статті 125, 126 Земельного кодексу України регламентують, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, суд робить висновок, що оскаржуване розпорядження є нереалізованим і не потягнуло за собою ніяких подальших наслідків. Як наслідок земельна ділянка розташована за межами населеного пункту Лопушанка на території Свалявської міської ради, в контурі 569, площею 5,5 га відноситься до земель комунальної власності Свалявської міської ради.

Стосовно наявності порушеного права позивача в межах даного адміністративного спору, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР, визначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Разом з тим, позивач не надає до позовної заяви жодного доказу на підтвердження порушеного саме його права, натомість надав лист-відмову Виконавчого комітету Свалявської міської ради Закарпатської області від 30.06.2021 року за №1894/02-10, яким відмовлено у клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із використанням даного урочища під пасовище. Однак, така відмова була прийнята на подане клопотання гр. ОСОБА_2 .

Аналіз суб`єктного складу даного спору та природи спірних правовідносин, як таких, що не відповідають ст.2 КАС України, свідчить про відсутність порушеного права позивача у спорі.

Позивач не навів доказів того, та матеріалами справи не встановлено, які конкретно його права чи законні інтереси порушені оскаржуваним розпорядженням. При цьому, оскаржуване розпорядження є нереалізованим, що не породжує ніяких наслідків для територіальної громади.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що на захист інтересів членів своєї родини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивачем обрано не вірний спосіб захисту.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Свалявська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 травня 2022 року.

СуддяЯ. М. Калинич