Справа № 580/2164/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
24 травня 2022 року справа № 580/2164/22
м. Черкаси
Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 580/2164/22
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановлено ухвалу.

16.05.2022 вх.13685/22 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 20.10.2017 з встановленням базового місяця - січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 20.10.2017, застосувавши для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) січень 2008 року, та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 17.05.2022 розгляд справи відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
23.05.2022 вх.14460/221 до суду надійшла заява відповідача Військової частини НОМЕР_2 про закриття провадження у справі, де зазначається про вирішений спір, виконане рішення суду у справі №580/6016/21, було нараховано та виплачено позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.10.2017 із встановленням базового місяця для розрахунку індексації січень 2016, проте позиції позивача щодо цього до суду не надходило. Позивач в позовній заяві вказує на те, що командуванням військової частини НОМЕР_2 неправильно встановлений базовий місяць для нарахування та виплати індексації, позаяк вважає, що повинен бути застосований січень 2008, проте усупереч вимогам пункту 11 частини 5 статті 160 КАС України, позивач не зазначив в позовній заяві, що ним було подано інший позов до цього самого відповідача з тим самим предметом спору та з тих самих підстав у справі № 580/556/22, не повідомив, що рішенням від 01.04.2022 (набрало законної сили 03.05.2022) у задоволенні ОСОБА_1 відмовлено повністю, що може бути розцінене як зловживання процесуальними правами (стаття 45 КАС України).
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу. Після відкриття провадження у справі, судом було встановлено невідповідність позовної заяви вимогам статтей 160, 161 КАС України, тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.
Згідно з пунктами 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві має бути зазначений зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Верховний Суд у справі № 909/243/18 акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову»: предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Черкаський окружний адміністративний суд (суддя Гайдаш В.А.), розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/6016/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено повністю. ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 20.10.2017. Черкаський окружний адміністративний суд (суддя Руденко А.В.) розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/556/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Обираючи спосіб захисту порушеного права у справі №580/6016/22, 580556/22 та №580/2164/22 позивач використав конструкцію п.4 ч.1 ст.5 КАС України щодо однакового предмета позову (індексації грошового забезпечення) в один і той же період (з 01.01.2016 до 20.10.2017), що вирішено судом у справі № 580/6016/21 і виконане відповідачем.
Судовий контроль щодо повноти і правильності виконання зобов`язальної частини резолютивної частини рішення військовою частиною НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 20.10.2017 із застосуванням та/або без застосування «січня 2008 року» як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) має здійснюватися у справі № 580/6016/21 як частина дій з нарахування, проте не може вирішуватись ініціюванням нового позову (набрало законної сили 19.11.2021).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно із частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України.
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Правові норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.
За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (№800/426/17) під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень варто розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Тобто у даному випадку на предмет законності підлягає перевірка наявності/відсутності бездіяльності щодо неналежного чи повного виконання рішення суду.
Передбачений правовий інститут контролю за виконанням рішення суду належить застосуванню виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень під час виконання судового рішення протиправних дій чи бездіяльності або прийняття протиправних рішень, що у свою чергу порушують законні права та інтереси позивача. Визнання судом протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача - можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру на користь особи-позивача.
Верховний Суд у справі № 0940/2394/18 зазначив: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або під час прийняття такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Критеріями, що впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд. Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта. Верховний Суд дійшов висновку, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, що відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.
Ключовим питанням під час надання оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Верховний Суд у справі №520/11829/17 ЄДРСР 78131175 зазначив: вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Суд дійшов висновку, що позивачеві у разі незгоди із діями відповідача, що вчинені на виконання судового рішення у справі №580/6016/21 необхідно звернутися до суду не із позовною заявою у справі №580/2164/22, а із відповідною заявою у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.
Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. У разі намагання повторно оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень варто врахувати принцип судочинства res judicata (вирішена справа). Жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, регламентовано у ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 статті 18 Закону № 1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.
Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись статтями 2, 5, 6-16, 19, 44, 123, 160, 161, 169, 241, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити ді - залишити без руху.
У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про закриття провадження в адміністративній справі № 580/2164/22 відмовити.
Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви п`ять днів з дати отримання копії даної ухвали (оприлюднення в ЄДРСР).
Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом розмежування способу захисту порушеного права ініціюванням позову та забезпеченням виконання судового рішення у вирішеній справі із надання відповідно до вимог КАС України власного письмового підтвердження на виконання вимог п 11 частини 5 статті 160: нової редакції (за потреби і наявних обставин оскарження відповідного індивідуального акта не у межах виконання іншого судового рішення) позовної заяви із позовними вимогами відповідно до статті 160 КАС України або зверненням до суду у межах судового контролю у вирішеній справі № 580/6016/21 з урахуванням вимог статті 167 КАС України, поясненням щодо виконання рішення у справі № № 580/556/22.
Роз`яснити позивачеві про право звернення до суду у межах ст.249, 287, 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду у справі, що набрало законної сили щодо тотожного періоду і предмету спору.
У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.
Копію ухвали надіслати позивачеві.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА