Справа № 640/12361/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо поновлення виплати пенсії з 27 березня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії за віком з 01 липня 2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії починаючи з 27 березня 2019 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити з 18 липня 2017 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення суду від 22 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач також просить скасувати оскаржуване рішення, однак в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Свої вимоги сторони обґрунтовують тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржники вказують на те, що суд першої інстанції неправильно визначив дату, з якої належить поновити виплату пенсії. Позивач вважає, що має право на поновлення виплати пенсії з 01 липня 2015 року, а відповідач наполягає на відсутності підстав для поновлення виплати пенсії позивачу з іншої дати, ніж 27 березня 2019 року.

Відповідач в апеляційній скарзі додатково вказує на те, що стягнення за рахунок його бюджетних асигнувань судового збору не узгоджується з вимогами ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 є країна Ізраїль. До виїзду за кордон, позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після виїзду за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю у 2015 році позивачу було припинено виплату пенсії. У зв`язку з цим позивач 18 липня 2017 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про поновлення виплати пенсії, у задоволенні якої було відмовлено. Вказані дії ОСОБА_1 оскаржив у судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі № 826/3088/18 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві було зобов`язано поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на вказане судове рішення було повернуто.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі № 826/3088/18 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновило виплату пенсії ОСОБА_1 з 27 березня 2019 року.

Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо поновлення виплати пенсії саме з 27 березня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на поновлення виплати пенсії з дати звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 18 липня 2017 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 вказаного Закону було передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній міжнародний договір, який би передбачав виплату пенсії позивачу під час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно з п. 2 рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність 07 жовтня 2009 року.

Право позивача як особи, яка постійно проживає в іншій державі, на поновлення виплати пенсії за віком в Україні не є спірним, адже було підтверджене рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі № 826/3088/18, яке набрало законної сили.

Разом з тим вказаним судовим рішенням не було визначено дату, з якої ОСОБА_1 належить поновити виплату пенсії, у зв`язку з цим між сторонами виник спір, що є предметом розгляду в цій справі.

Так, позивач вважає, що виплату пенсії за віком належить поновити з 01 липня 2015 року - дня незаконного припинення її виплати.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновило виплату пенсії ОСОБА_1 з 27 березня 2019 року - дати набрання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі № 826/3088/18 законної сили.

У свою чергу суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на поновлення виплати пенсії з 18 липня 2017 року - дня звернення до відповідача із відповідною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

За правилами п. 3 та п. 15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок) поновлення виплати пенсії здійснюється за заявою пенсіонера за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії, та додатковими документами, якщо такі будуть подані.

Разом з тим порядок поновлення виплати пенсії, встановлений зазначеними нормами права, поширюється на випадки, коли виплату пенсії було зупинено за наявності визначених законом підстав, які у подальшому відпали.

Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» під час виплати пенсії особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, що викладені в постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 360/986/19.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Велика Палата Верховного Суду окрему увагу звернула на рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною ст. 14 у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду. Поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно. Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 360/986/19 наголошено також на тому, що обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим.

Сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії за віком вже після визнання п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - норми права, що передбачала припинення виплати пенсії на весь час проживання пенсіонера за кордоном - такою, що не відповідає Конституції України згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у справі № 826/3088/18 також підтверджується, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зупинило виплату пенсії ОСОБА_1 за відсутності для цього законних підстав.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на поновлення виплати пенсії саме з 01 липня 2015 року.

Крім того рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві було зобов`язано поновити виплату позивачу пенсії за вислугу років. В той час як згідно з розпорядженням від 20 травня 2004 року № 128587 Моргуновському було призначено пенсію за віком.

Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не знайшли свого підтвердження, натомість доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, що викладені в рішенні суду від 22 листопада 2021 року та є підставою для його скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини, в якій, серед іншого, зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп та при зверненні з апеляційною скаргою - у розмірі 1362 грн 00 коп.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів враховує, що відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за подання фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного року.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року складав 2102 грн 00 коп.

Звертаючись до суду з позовом, який містить одну позовну вимогу немайнового характеру, позивач зобов`язана була сплатити судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., а звертаючись із апеляційною скаргою - 1261 грн 20 коп.

Таким чином, згідно з правилами розподілу судових витрат, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 840 грн 80 коп (судовий збір, сплачений за подачу позову) та 1261 грн 20 коп (судовий збір, що підлягав сплати за подачу апеляційної скарги).

Питання про розподіл судових витрат у розмірі 840 грн 80 коп було вирішене судом першої інстанції і рішення суду від 22 листопада 2021 року в цій частині залишене без змін.

Натомість питання про розподіл судових витрат у розмірі 1261 грн 20 коп підлягає вирішенню в постанові за наслідками апеляційного розгляду справи.

У свою чергу сума коштів, що становить різницю між сумою фактично сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (1362 грн 00 коп) та сумою, що підлягала сплаті згідно закону, може бути повернута позивачу в порядку та з підстав, визначених ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що напрями використання коштів Пенсійного фонду України визначені у ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає можливості здійснення витрат на сплату судового збору.

Оцінюючи доводи Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неможливості фінансування витрат для відшкодування позивачу судового збору, колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Отже, вказаний Закон прямо передбачає можливість використання коштів на фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що спеціальною нормою права, яка регулює порядок розподілу судових витрат, є ст. 139 КАС України, яка прямо передбачає, що судові витрати позивача, понесені у зв`язку з розглядом цієї справи, належить стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити з 18 липня 2017 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 - скасувати та прийняти нову постанову в цій частині.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 липня 2015 року.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Л.Т. Черпіцька