Справа № 140/763/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/763/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко І.П.,

представника позивача Бугайова А.О,

представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Суріної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандтермінал» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандтермінал» (далі ТзОВ «Грандтермінал», позивач, товариство) звернулось із позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспекторами ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку нафтобази, на якій здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «Грандтермінал», що розташована за адресом: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, 13, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 16 липня 2021 року №2220/04-36-09-02/428/9799.

Перевіркою встановлено порушення статті 2 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) у зв`язку із виробництвом пального за відсутності відповідної ліцензії та статті 15 Закону №481/95-ВР в частині торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області 28 серпня 2021 року винесено рішення про застосування фінансових санкцій №000186/04-36-09-02/42819799, яким до позивача застосовано штраф в загальній сумі 1500000,00 грн.

Вказане рішення оскаржувалось в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 22 грудня 2021 року №28688/6/99-00-06-03-01-06 скаргу товариства залишено без задоволення, а рішення про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 - без змін.

В спростування виявленого порушення статті 15 Закону №481/95-ВР позивач зазначає, що ТзОВ «Грандтермінал» як розпорядник акцизного складу зобов`язаний складати акцизні накладні та реєструвати їх в Єдиному реєстрі акцизних накладних, позаяк при видачі пального зі зберігання здійснюють операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального.

Поряд з цим акцизні накладні, які, на думку відповідача, є свідченням продажу пального, позивач реєстрував згідно вимог пункту 231.3 статті 231 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки в момент повернення пального зі зберігання відбувається «реалізація пального» в розумінні розділу VI ПК України. Однак, при такій передачі не здійснюється торгівля пальним, оскільки товариство не є власником пального, яке передане йому на зберігання. Позивач не являється покупцем/продавцем пального, а бере участь у відповідних правовідносинах, як суб`єкт що надає послуги (в даному випадку послуги зі зберігання).

Крім того, уважає, що для визначення терміну реалізація пального, посилання відповідача на підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України є помилковим, оскільки дана норма надає розширене тлумачення терміну реалізація пального, як будь-яка фізична передача пального, лише для застосування до конкретних правовідносин, а саме розділу VI ПК України - Акцизний податок. Однак, правовідносини щодо ліцензування оптової торгівлі пальним регулюються Законом №481/95-ВР.

Окремо зауважує, що основним видом діяльності ТзОВ «Грандтермінал» є складське зберігання, тобто діяльність зі зберігання та складування різних видів товарів, в даному випадку нафтопродуктів, на що отримано відповідну ліцензію на право зберігання пального.

Щодо порушення статті 2 Закону №481/95-ВР повідомляє, що ТзОВ «Грандтермінал» не є виробником пального, оскільки на нафтобазі, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, 13, не здійснюється виробництво пального в розумінні Закону №481/95-ВР, а здійснюється лише введення в товарні бензини (дизельне паливо) відповідних присадок (добавок) без зміни октанового числа чи коду УКТ ЗЕД такого пального. При цьому такі дії не призводять до отримання нових підакцизних товарів в розумінні підпункту 14.1.281 пункту 14.1 статті 14 ПК України, так як і присадки (добавки), і товарний бензин (дизельне паливо) є повністю готовими підакцизними товарами з присвоєними кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які встановлено ставки акцизного податку.

З наведених підстав ТзОВ «Грандтермінал» не погоджується з прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій уважає його таким, що суперечить положенням чинного законодавства та фактичним обставинам справи та просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву від 10 лютого 2022 року №6869/5/04-36-20-05-13 позовних вимог не визнала мотивуючи тим, що згідно із вимогами підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 ПК України на підставі наказу від 13 липня 2021 року №3071 та направлень від 13 липня 2021 року №3508, №3511 проведена фактична перевірка ТзОВ «Грандтермінал» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, будинок 13 з питань, що дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів.

На думку представника відповідача, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства та саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкової контролю щодо себе.

Вказує, що за результатними фактичної перевірки на підставі аналізу даних ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності» «Єдиний реєстр акцизних накладних» встановлений факт реалізації пального (його відвантаження з території нафтобази позивача), чим порушено вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР.

Так, відповідно то акцизної накладної форми «П» від 24 червня 2021 року ТзОВ «Грандтермінал» відвантажувало ТзОВ «АГРО-НВ» дизельне паливо у певній кількості та асортименті, в розмірі, що обраховується літрами. Водночас ліцензія на право оптової торгівлі пальним у позивача відсутня.

Також в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що на нафтобазі за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, будинок 13 здійснюється змішування бензинів автомобільних А-95-Євро5-Е5 (код згідно з УКТ ЗЕД ), А-92-Євро5-Е5 (код згідно з УКТ ЗЕД ) та антидетонаторів (присадки для пального) Octimise G2083 (код УКТ ЗЕД ) з урахуванням ТУУ 19.2-1:2013 «Бензини автомобільні «Mustang», затверджені 11 серпня 2020 року директором ТОВ «Вог Трейд Ресурс», що підтверджується, зокрема, актами удосконалення якості бензинів автомобільних від 13 липня 2021 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач здійснює виробництво пального без наявної ліцензії на право виробництва пального, чим порушено вимоги частини першої статті 2 Закону №481/95- ВР.

Таким чином, за результатами перевірки складений акт фактичної перевірки від 16 липня 2021 року №2220/04-36-09-02/42819799, на підставі якого прийнято оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/4281979, яким відповідно до:

- абзацу 8 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР - до суб`єкта господарювання застосовуються штрафні (фінансові) санкції у вигляді штрафу на суму 500000,00 грн за оптову торгівлю пальним без наявності відповідної діючої ліцензії встановленого зразка;

- абзацу 5 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР - до суб`єкта господарювання застосовуються штрафні (фінансові) санкції у вигляді штрафу па суму 1000000,00 грн за виробництво пального без наявності ліцензії.

З огляду на вказане представник відповідача уважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, рішення про застосування штрафних санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 є законним та обґрунтованим, складеним на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, просить в задоволенні позову відмовити (арк. спр. 44-48).

Представник позивача у додаткових поясненнях від 22 лютого 2022 року наголошує, що для проведення перевірки контролюючому органу необхідно отримати в установленому порядку інформацію про порушення вимог законодавства та послатися в наказі про призначення перевірки на конкретні фактичні порушення, а, відтак, перевірку в даному випадку відповідач провів без належних на то правових підстав.

Щодо виробництва пального за відсутності ліцензії зазначає, що для отримання бензинів автомобільних MUSTANG А-92-Євро5-Е5, А-95-Євро5-Е5, дизельного пального MUSTANG ДП-Л-Євро5-ВО та дизельного пального MUSTANG + ДП-Л-Євро5-ВО на нафтобазі ТзОВ «Грандтермінал» як компоненти використовуються готові товарні марки пального (бензин А-92-Євро5-Е5 код УКТЗЕД ; бензин А-95-Євро5-Е5 код УКТЗЕД , дизельне пальне ДП-Л-Євро5-ВО код УКТЗЕД ) та миючі присадки, які покращують експлуатаційні (мийні властивості) палив (Octimise G2083, Octimise D3042). Позивач не здійснює діяльність щодо переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх сумішей, в результаті якої отримувалось би пальне або інші продукти переробки. В результаті поліпшення зокрема бензинів автомобільних не змінюється їх октанове число, не відбувається переведення марки бензину автомобільного в іншу марку та не відбувається зміна коду УКТЗЕД товару.

Стосовно реалізації пального за відсутності ліцензії наголошує, що будь-яка акцизна накладна виписується на реалізацію пального та свідчить про фізичне переміщення пального, але при цьому не ідентифікує чи дана реалізація є операцією з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) такого пального з переходом права власності чи без такого переходу права власності.

Відповідно, податковий орган повинен був під час перевірки встановити факт реалізації пального ТзОВ «Грандтермінал» іншим особам з переходом права власності на таке пальне, що підтверджується договором купівлі-продажу (поставки) та актом прийому-передачі пального (видатковою накладною) (арк. спр. 68-71).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у даній справі підготовче засідання (арк. спр. 26).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання у даній справі до 10:00 год 19 квітня 2022 року (арк. спр. 98).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 12 травня 2022 року (арк. спр. 124).

В судовому засіданні 12 травня 2022 року представник позивача позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додатково наданих поясненнях.

Представник ГУ ДПС у Дніпропетровській області присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференція просить у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ТзОВ «Грандтермінал» зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13 лютого 2019 року, основним видом економічної діяльності якого є: 52.10 складське господарство (арк. спр. 71-72).

ГУ ДПС у Дніпропетровській області 15 жовтня 2020 року видало позивачу ліцензію реєстраційний номер 2002358 на право зберігання пального, з терміном дії з 15 жовтня 2020 року по 15 жовтня 2025 року на адресу місця зберігання: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, будинок 13, загальна місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри) (арк. спр. 23).

Відповідно до наказу від 13 липня 2021 року №3071-П «Про проведення фактичної перевірки» (арк. спр. 49) та на підставі направлень від 13 липня 2021 року №3511, №3508 (арк. спр. 50-51) ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведена фактична перевірка ТзОВ «Грандтермінал» за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, 13 з питань дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів.

За результатами проведення перевірки складений акт від 16 липня 2021 року №2220/04-36-09-02/428/9799 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконання якого покладено на органи ДПС, яким встановлено порушення статті 2 Закону №481/95-ВР виробництво пального без наявності ліцензії та статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним і зберігання пального без наявності відповідних ліцензій (арк. спр. 11-14, 52-53).

Не погоджуючись із висновками перевірки, ТзОВ «Грандтермінал» подало заперечення від 30 липня 2021 року на вказаний акт перевірки (арк. спр. 56-58), які згідно із висновком від 19 серпня 2021 року №60536/0456-09-02 залишено без задоволення (арк. спр. 59-61).

На підставі акту перевірки від 16 липня 2021 року №2220/04-36-09-02/428/9799 ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі: 1000000,00 грн виробництво пального без відповідної ліцензії та 500000,00 грн реалізація пального без наявності діючої ліцензії на право оптової торгівлі пальним (арк. спр. 15-16).

Рішенням ДПС України від 22 рудня 2021 року №28688/6/99-00-06-03-01-06 вказане рішення залишено без змін, а скаргу товариства - без задоволення.

ТзОВ «Грандтермінал», не погоджуючись із прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій звернулося із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведена фактична перевірка ТзОВ «Грандтермінал» з питань дотримання законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої винесено оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799, яким до позивача застосовано штраф в загальній сумі 1500000,00 грн

ТзОВ «Грандтермінал», оскаржуючи винесене рішення про застосування штрафних санкцій, у додаткових поясненнях від 16 лютого 2022 року вказує на відсутність правових підстав для проведення фактичної перевірки товариства.

Суд відхиляє доводи податкового органу проте, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкової контролю щодо себе, з огляду на наступне.

Верховний Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №804/1113/16, від 24 травня 2019 року у справі №826/16221/15, від 03 жовтня 2019 року у справі №820/850/16, від 16 жовтня 2019 року у справі №820/11291/15, від 22 листопада 2019 року у справі №815/4392/15.

Натомість, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів КАС Верховного Суду сформулювала новий правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки, яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка.

Як убачається із матеріалів справи, в основу проведення фактичної перевірки ТзОВ «Грандтермінал» згідно із наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13 липня 2021 року №3071-П покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, яким передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема у разі у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Однак, суд констатує, що у наказі ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13 липня 2021 року №3071-П «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Грандтермінал» відсутні будь-які покликання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а також не відображено, яка саме інформація, що фактично наявна та/або фактично отримана контролюючим органом стала підставою для його прийняття.

Суд зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №120/5729/20-а, від 28 жовтня 2021 року у справі №520/10214/2020, від 02 грудня 2021 у справі №120/3918/20-а, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/21536/19, від 22 вересня 2020 року у справі №520/1304/2020.

В ході розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13 липня 2021 року №3071-П «Про проведення фактичної перевірки» слугувала інформація про порушення ТзОВ «Грандтермінал» вимог законодавства. У самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення, не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та відповідні посилання на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 серпня 2021 року у справі №140/14625/20 та враховує саме останню правову позицію Верховного Суду з даного приводу, викладену в постановах від 12 жовтня 2021 року у справі №120/5729/20-а, від 28 жовтня 2021 року у справі №520/10214/2020, від 02 грудня 2021 у справі №120/3918/20-а.

Вказані обставини зумовлюють висновок про те, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13 липня 2021 року №3071-П «Про проведення фактичної перевірки ТзОВ «Грандтермінал» не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.

Відносно встановлених контролюючим органом під час проведеної фактичної перевірки порушень, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені чинним на час виникнення спірних правовідносин Законом №481/95-ВР.

Як установлено судом, в ході перевірки виявлено порушення вимог статей 2, 15 Закону №481/95-ВР у зв`язку із чим згідно рішенням про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 до позивача застосовано фінансові санкції в загальній сумі 1500000,00 грн, а саме: 1000000,00 грн виробництво пального без відповідної ліцензії та 500000,00 грн реалізація пального без наявності діючої ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Як слідує з визначення термінів задекларованих у Законі № 481/95-ВР, а саме:

виробництво пального - діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

сировина - предмети праці та природні компоненти, які підлягають подальшій переробці; повний технологічний цикл виробництва - сукупність приміщень, технологічного та іншого обладнання, відповідних технологічних процесів, що забезпечують переробку сировини в продукцію, готову для реалізації кінцевому споживачу, а також лабораторій (власних або залучених на договірних засадах у випадках, передбачених цим Законом), акредитованих відповідно до законодавства;

місце виробництва пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для виробництва та/або зберігання пального на праві власності або користування;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

Стаття 2 Закону №481/95-ВР визначає, що виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. За виробництво пального без наявності ліцензії передбачено штраф - 1000000 гривень.

Підпунктом 14.1.28-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначено, що виробництво підакцизних товарів (продукції) технологічний процес, в тому числі змішування, здійснення якого внаслідок зміни форми, властивостей або складу сировини, напівфабрикатів або готової продукції призводить до тримання підакцизних товарів (продукції, у тому числі сировини), надання таким товарам інших властивостей, що призводить або не призводить до збільшення обсягів таких товарів.

Разом з тим, суд зауважує, що норми Закону №481/95-ВР, щодо визначення діяльності, що вважається виробництвом пального не стосуються питання оподаткування, а стаття 18 Закону №481/95-ВР визначає, що всі інші закони та нормативно-правові акти, які стосуються виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового та зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і пального, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, суд уважає, що до спірних правовідносин в частині визначення, яка діяльність вважається виробництвом пального та підлягає ліцензуванню повинні бути застосовані норми Закону України №481/95-ВР, як спеціального закону, який здійснює регулювання правовідносин пов`язаних із виробництвом та обігом пального.

Суд встановив, що ТзОВ «Грандтермінал» є належним чином зареєстрованою юридичною особою, основним видом діяльності якої є складське господарство.

Для провадження даного виду господарської діяльності товариством отримано ліцензію на право зберігання пального реєстраційний номер 2002358, термін дії з 15 жовтня 2020 року по 15 жовтня 2025 року.

У ході проведення фактичної перевірки встановлено, що на нафтобазі за адресою Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, 13 позивач здійснює змішування бензинів автомобільних А-95- Євро5-Е5 (код згідно з УКТ ЗЕД ), А-92-Євро5-Е5 (код згідно з УКТ ЗЕД ) та антидетонаторів (присадки для пального) Octimise G2083 (код УКТ ЗЕД ) з урахуванням ТУУ 19.2-1:2013 «Бензини автомобільні «Mustang».

З урахуванням наявних обставин справи, контролюючим органом зроблений висновок про наявні факти здійснення ТзОВ «Грандтермінал» виробництва пального без наявності відповідної ліцензії, чим порушено вимоги статті 2 Закону №481/95-ВР.

Стосовно вказаних порушень, суд зазначає, що для отримання бензинів автомобільних MUSTANG А-92-Євро5-Е5, А-95-Євро5-Е5, дизельного пального MUSTANG ДП-Л-Євро5-ВО та дизельного пального MUSTANG + ДП-Л-Євро5-ВО на нафтобазі позивача, як компоненти використовуються готові товарні марки пального (бензин А-92-Євро5-Е5 код УКТЗЕД ; бензин А-95-Євро5-Е5 код УКТЗЕД , дизельне пальне ДП-Л-Євро5-ВО код УКТЗЕД ) та миючі присадки, які покращують експлуатаційні (мийні властивості) палив (Octimise G2083, Octimise D3042).

Позивач під час фактичної перевірки зазначив, що в процесі удосконалення якості пального шляхом компаундування товарних бензинів та присадок позивач керується ТУУ 19.2-1:2013, які пройшли перевірку на відповідність законодавству України та внесені до обліку уповноваженою особою Мінекономрозвитку.

Суд констатує, що в результаті компаундування (змішування) товарних бензинів, дизпалива та присадок до пального, що поліпшують їх мийні властивості, не змінюється їх октанове число, не змінюються форма, властивості та склад такого пального, а відповідно не утворюється новий продукт (пальне) якому має бути присвоєний код УКТЗЕД товару, а тому така діяльність в розумінні Закону №481/95-ВР не підпадає під ліцензійну діяльність з виробництва пального за відсутністю ознак виробництва пального визначених цим законом.

Додатково суд також врахує лист Міненерго від 23 грудня 2021 року № 26/1.6-7.2-21469, в якому зазначено, що додавання до палив моторних додатків (присадок), які покращують експлуатаційні характеристики палива, при цьому не змінюючи їх фізико-хімічних показників, не визначається як виробництво, а є процесом удосконалення якості пального. Враховуючи наведене, додавання до палив моторних додатків (присадок) не вимагає здійснення процедури постановки продукції на виробництво згідно з ДСТУ 4311:2004 «Система розроблення та постановки продукції на виробництво. Продукція нафтопереробки та нафтохімії. Основні положення» (арк. спр. 79-80).

Враховуючи вищезазначене, на думку суду, діяльність позивача пов`язана із змішування підакцизних товарів знаходиться в межах визначення, яке Закон № 481/95-ВР іменує зберіганням пального.

Тобто, в діях позивача зі змішування пального із присадками відсутній повний технологічний цикл виробництва, що полягає у переробці сировини в продукцію готову до споживання, як того вимагає положення Закону №481/95-ВР, а відтак рішенням про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799, в частині застосування до позивача фінансових санкцій в сумі 1000000,00 грн за виробництво пального без відповідної ліцензії є протиправним та підлягає скасуванню.

Також в ході проведення перевірки встановлено, що ТзОВ «Грандтермінал» з території нафтобази здійснювало оптову торгівлю пальним без наявності відповідної ліцензії, що підтверджується акцизними накладними, складеними позивачем та зареєстрованими в Єдиному реєстрі акцизних накладних, чим порушено вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР.

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР, оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Із викладеного слідує, що для того, щоб господарська діяльність суб`єкта господарювання підпадала під визначення оптова торгівля пальним, така діяльність має складатись одночасно із двох складових: 1) придбання пального; 2) реалізація пального іншим особам (оптова або роздрібна торгівля).

Як установлено судом, відповідно то акцизної накладної форми «П» від 24 червня 2021 року ТзОВ «Грандтермінал» відвантажувало ТзОВ «АГРО-НВ» дизельне паливо у певній кількості та асортименті, в розмірі, що обраховується літрами (арк. спр. 55).

Так, між позивачем (зберігач) та ТзОВ «АГРО-НВ» (поклажодавець) було укладено договір від 20 травня 2021 року №20/05/21-21 зберігання нафтопродуктів, згідно із умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобов`язується за плату зберігати на нафтобазах, що визначаються в Додатках до цього Договору, нафтопродукти наступних марок: дизельне паливо, бензин неетильований, які будуть передані йому поклажодавцем і повернути їх поклажодавцеві на його вимогу у визначений поклажодавцем термін (строк) (арк. спр. 112-119).

Відповідно до пункту 1.4 вказаного договору, до зберігача не переходить право власності на нафтопродукти, передані йому поклажодавцем на зберігання. Зберігач не має права використовувати нафтопродукти, передані йому на зберігання поклажодавцем, у своєму господарському обороті та/або передавати їх третій особам.

Згідно із актом приймання передачі майна (зі зберігання) від 21 червня 2021 року ТзОВ «Грандтермінал» у відповідності до договору зберігання передано, а поклажодавцем прийнято зберігання дизельного палива в кількості 22885,74 кг. Приймання передачу нафтопродуктів здійснено по резервуарах за адресою: 49000, Дніпропетровська область, село Партизанське, вулиця Заводська, 13 (арк. спр. 122).

Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Положенням статті 944 ЦК України встановлено, що зберігач не має права без згоди власника користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (статті 953 ЦК України).

Таким чином, позивач, відповідно до укладеного з власником пального договору, приймає на зберігання, зберігає на власному акцизному складі, та повертає зі зберігання пальне ТзОВ «АГРО-НВ» і згідно вимог законодавства, не має права розпоряджатись даним пальним, а може лише повернути пальне зі зберігання його власнику, або уповноваженій ним особі, в межах договорів зберігання пального.

За правилами підпункту 14.1.6. пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик (підпункт 14.1.32. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

За приписами підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Отже, наведеною нормою чітко визначено, що не є продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів відповідального зберігання, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного.

На думку суду, посилання відповідача на підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України є помилковим, позаяк дана норма надає розширене тлумачення терміну реалізація пального, як будь-яка фізична передача пального, лише для застосування до конкретних правовідносин, а саме розділу VI ПК України - Акцизний податок.

Правовідносини ж по ліцензуванню оптової торгівлі пальним регулюються Законом №481/95-ВР, тому визначення реалізації пального згідно підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України до цих правовідносин не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР, терміни пальне, електронна сигарета, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, вживаються в Законі у значеннях, наведених у Податковому кодексі України. Натомість, в цьому Законі відсутнє посилання на застосування інших термінів у значеннях, наведених в ПК України.

За наведеного, оптова торгівля, шляхом придбання і реалізації пального, в розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР, можлива лише шляхом набуття суб`єктом господарювання пального у власність, і, відповідно, подальшої передачі права власності на пальне іншому суб`єкту господарювання, на підставі певних господарських договорів, як приклад договір купівлі-продажу, чи договір поставки, тощо.

Разом з тим, відповідач залишає поза увагою факт відсутності придбання відповідного пального позивачем. Суд уважає, що контролюючий орган мав встановити факт придбання позивачем пального, яке надалі передавалось для наливу ТзОВ «АГРО-НВ». Однак, такий факт не встановлений. Крім того, під час перевірки посадові особи відповідача не дослідили правових підстав надходження та передачі пального з акцизного складу позивача Єдиною підставою для висновків акта перевірки зазначено факт реєстрації позивачем акцизних накладних.

Відповідно до пункту 231.3 статті 231 ПК України, особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового:

а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового такий інший акцизний склад уже відомий;

б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного;

в) з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного;

г) з акцизного складу пересувного до акцизного складу.

Особа, яка склала акцизну накладну в двох примірниках, зобов`язана зареєструвати перший примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а другий примірник такої акцизної накладної в день її складання надіслати розпоряднику акцизного складу - отримувачу пального або спирту етилового.

Аналогічні норми наведені і в Порядку ведення Єдиного реєстру акцизних накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 24 лютого 2016 року №114.

Матеріалами справи стверджується, що акцизну накладну форми «П» від 24 червня 2021 року позивач реєстрував згідно вимог пункту 231.3 статті 231 ПК України, оскільки в момент повернення пального зі зберігання відбувалась реалізація пального в розумінні розділу VI ПК України. Однак, при такій передачі не відбувалась торгівля пальним, оскільки позивач власного пального на акцизному складі не має.

Позивач реєстрував вказану акцизну накладну саме на ТзОВ «АГРО-НВ», оскільки даний суб`єкт господарювання безпосередньо фізично отримував пальне у позивача. Ні позивач, ні ТзОВ «АГРО-НВ», не є покупцем/продавцем пального, а беруть участь у відповідних правовідносинах, як суб`єкти що надають послуги (зберігання та наливу).

За наведеного позиція контролюючого органу, суперечить змісту Закону №481/95-ВР, оскільки контролюючий орган ототожнює господарську діяльність зі зберігання пального і господарську діяльність з оптової торгівлі пальним.

Відповідно до підпункт 4.1.4. пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципові презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

В силу приписів пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На думку суду, підпункт 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України та підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України припускають неоднозначне трактування прав та обов`язків платників податків, в частині визначення поняття реалізація пального, тому для застосування Закону №481/95-ВР, мають прийматись положення підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України, тобто на користь платника податку.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 460/337/21.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 8 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Однак, оскільки судом не встановлено, а відповідачем не доведений у встановленому законодавством порядку факт оптової торгівлі пальним ТзОВ «Грандтермінал» по акцизному складу за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Партизанське, вулиця Заводська, 13, відтак суд дійшов висновку, що і застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 500000,00 грн згідно із оскаржуваним рішенням про застосування штрафних санкцій є протиправним.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно встановлених у судовому засіданні обставин справи, аналізу норм чинного законодавства та наданих письмових доказів, на думку суду, фінансові згідно із рішенням про застосування фінансових санкцій від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 до позивача протиправно застосовані санкції в загальній сумі 1500000,00 грн.

Окрім того, в ході розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що фактична перевірка позивача проведена з порушенням вимог статті 80 ПК України, є додатковою підставою для визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, винесеного за наслідками висновку такої перевірки.

В контексті зазначеного суд зауважує, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №816/501/16 та від 21 жовтня 2020 року у справі №200/14942/18-а, від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 про застосування фінансових санкцій.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 22500,00 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), який сплачений згідно із платіжним дорученням від 19 січня 2022 року № (арк. спр. 10) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідною випискою (арк. спр. 25).

У заяві від 22 лютого 2022 року представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Грандтермінал» витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) (арк. спр. 82).

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 12 січня 2022 року, додаткова угода №2 до вказаного договору від 17 січня 2022 року, акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 16 лютого 2022 року, платіжне доручення від 16 лютого 2022 року №, детальний опис виконаних робіт, наданих послуг від 21 лютого 2021 року (арк. спр. 82 -87).

Зокрема, як убачається із акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 16 лютого 2022 року та детального опису виконаних робіт, наданих послуг від 21 лютого 2021 року, на виконання договору про надання правової допомоги від 12 січня 2022 року, в період січень лютий 2022 року виконавцем були виконані, а клієнтом прийняті наступні послуги з надання правової допомоги: вивчення матеріалів акту фактичної перевірки від 16 липня 2021 року 2220/04-36-09-02/428/9799 (кількість витраченого часу 3 години) 3000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви про оскарження податкового повідомлення рішення від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 (кількість витраченого часу 5 години) 5000,00 грн; підготовка та подання додаткових пояснень до позову у справі №140/763/22 (кількість витраченого часу 2 години) 2000,00 грн. Всього вартість наданих послуг 10000,00 грн.

Загальна вартість робіт (наданих послуг) в сумі 10000,00 грн була сплачена позивачем адвокату відповідно до платіжного доручення від 16 лютого 2022 року № (арк. спр. 86 зворот).

Представник відповідача у письмових запереченнях від 13 квітня 2022 року №10547/5/04-36-20-05-09 проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн заперечує та вказує, що такі витрати не є співрозмірними із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (арк. спр. 126-134).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що вивчення матеріалів акту фактичної перевірки та підготовка та подання позовної заяви є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а визначення суми гонорару за кожну з зазначених дій не є виправданим, а тому підлягає зменшенню.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи значний розмір оскаржуваних штрафних санкцій ціни позову та розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження, а також заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандтермінал» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Єршова, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 42819799) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Сімферопольська, будинок 17-А, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44118658) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28 серпня 2021 року №000186/04-36-09-02/42819799 про застосування фінансових санкцій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандтермінал» судовий збір в розмірі 22500,00 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2022 року.