Справа № 420/17284/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця Пітули Сільвії (код ДРФО-ПП , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 вересня 2021 року надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Пітули Сільвії (код ДРФО-ПП , місцезнаходження: 65123, м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 58, кв. 338) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області від 17 листопада 2020 року № Ф-13905-51У щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, яка становить 33 923, 62 грн.

Ухвалою від 23 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем не надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

До суду 09 листопада 2021 року надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій представник позивача зазначає, що позивачці стало відомо про наявність боргу лише коли виконавчою службою було заблоковано її рахунок, а вимогу про сплату боргу позивачем отримано не було й досі.

Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року поновлено фізичній особі-підприємцю Пітулі Сільвії (код ДРФО-ПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) строк звернення до суду з даним позовом та прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Позовна заява обґрунтована тим, що податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу від 17.11.2020 року № Ф-13905-51У щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 33923, 62 грн.

Позивач зазначила, що вказану вимогу не отримувала, діяльності як фізична особа-підприємець, не здійснювала, звітність не подавала, тому оригінал вимоги у неї відсутній.

Окрім того позивач зазначила, що із сукупного аналізу законодавства, що регулює спірне питання, вимога про сплату боргу формується за сукупності підстав актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Проте позивач не отримувала акту перевірки та не подавала звітності.

Також позивач акцентувала увагу, що вимога про сплату недоїмки з ЄСВ, в яку фактично включено повторна сплата ЄСВ не відповідає встановленим у частині 2 ст. 2 КАС України критеріям.

Через канцелярію суду 07 грудня 2021 року (вхід. № 68823/21) від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що згідно з реєстраційних даних ІС «Податковий блок» Пітула Сільвія перебуває на обліку в Суворовській ДПІ м. Одеси як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування з 21.07.2010 року по теперішній час, вид діяльності 52.62.0- роздрібна торгівля з лотків та на ринках.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі акту документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи доходів і зборів.

Інформація про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 01 жовтня 2013 року та не були зняті з обліку, було отримано від Пенсійного фонду України як діючих та завантажено до ресурсу страхувальників у 2013 році.

Відповідач звернув увагу, що відповідні зміни до ЄДР про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця позивача, не внесені.

У свою чергу відповідач звернув увагу, що відповідно до внесених змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з 01.01.2017 року на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходів у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду покладено обов`язок самостійно визначати базу для нарахування ЄСВ.

Щодо подвійної сплати мінімальної ставки та порядку обчислення страхового стажу відповідач зазначив, що позивачем не надані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) на підтвердження того, що страхові внески сплачувались за позивача.

Отже за період 01.01.2017-31.10.2020 позивачу в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 35588, 74 грн., та з урахуванням того, що станом на 01.01.2017 у позивача рахувалась переплата в розмірі 1665, 12 грн., заборгованість станом на 31.10.2020 року складає 33923, 62 грн.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року заяву представника відповідача про заміну сторони відповідача задоволено.

У справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця Пітули Сільвії (код ДРФО-ПП , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,- замінено відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на його правонаступника - Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), як відокремленого підрозділу ДПС. Розгляд справи розпочато спочатку.

Відповідь на відзив позивач не надавав.

Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою, що занесеною до протоколу підготовчого судового 01 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09 березня 2022 року.

Проте у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, судове засідання, призначене на 09 березня 2022 року не відбулося та не призначено дату наступного судового засідання через існуючу загрозу життю та здоров`ю людей.

Ухвалою суду від 16 травня 2022 року продовжено розгляд справи № 420/17284/21 у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів в адміністративній справі.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

Пітула Сільвія зареєстрована як фізична особа-підприємець з 21.07.2010 року та перебуває на обліку в Суворовській ДПІ м. Одеси, вид діяльності 52.62.0- роздрібна торгівля з лотків та на ринках (основний), що підтверджено даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.18).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в Суворовській ДПІ м. Одеси як фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування з 21.07.2010 року по теперішній час.

У позовній заяві позивач зазначила, що підприємницьку діяльність не здійснювала, звіти до податкового органу не подавала.

Відповідно до даних з інтегрованої картки платника податку, суд встановив, що за період 01.01.2017-31.10.2020 позивачу в автоматичному режимі нараховано єдиний внесок у загальному розмірі 35588, 74 грн., та з урахуванням того, що станом на 01.01.2017 у позивача рахувалась переплата в розмірі 1665, 12 грн., заборгованість станом на 31.10.2020 року складає 33923, 62 грн.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України № 2464-УІ), єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 Закону України № 2464-УІ бази нарахування єдиного внеску.

Тобто мінімальна суми єдиного внеску на місяць для фізичних осіб-підприємців:

у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00*22 відсотки),

у 2018 році 819,06 (3723,00*22 відсотки),

у 2019 році 918,06 (4173,00*22 відсотки),

у 2020 році 1039,06 (4723,00*22 відсотки),

та з 01.09.2020 року 1100,00 (5000,00*22 відсотки).

Матеріалами справи підтверджено, що 17 листопада 2020 року податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13905-51У на суму 33923, 62 грн. (недоїмка) (а.с. 8), яку надіслано на адресу позивача, але поштове відправлення повернулося відповідачу з позначкою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 54-55).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-УІ (надалі Закону №2464-УІ), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ст. 4 Закону України №2464-УІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Також, Законом передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України №2464-УІ).

Так, відповідно до ч. 4 ст. 5 цього Закону, обов`язки платників єдиного внеску виникають:

у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань";

у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5--1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Таким чином, аналіз наведених статей Закону України №2464-УІ доводить, що фізична особа підприємець має обов`язки платника єдиного внеску з дня її державної реєстрації, а тому доводи позивача, що він не здійснював підприємницьку діяльність, а отже не має обов`язків зі сплати єдиного внеску, судом відхиляються.

Суд зазначає, що з 01.01.2017 року до ст. 7 даного Закону було внесено зміни, одна з яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами підприємцями та особам, які проводять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Відповідно до ч. 8 ст.9 Закону №2464-УІ, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5--1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону №2464-УІ, єдиний внесок для платників, передбачених п. 4 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Отже, відповідно до вищенаведених приписів Закону України №2464-УІ, фізичні особи-підприємці, з 2017 року мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн., незалежно від отриманого доходу, який обчислений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а саме: відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлювався розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік 3200 грн, тобто 3200*22/100=704. Отже за цілий 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року визначений розмір ЄСВ складає: 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про державний бюджет України за 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року визначений розмір ЄСВ складає: 4173*22/100*3=2754,18 грн.

З урахуванням вище встановлених та з`ясованих судом обставин, та вище приведених норм Закону України №2464-УІ, суд доходить висновку, що позивач є платником єдиного внеску незалежно від того чи здійснював він підприємницьку діяльність, чи отримував дохід.

Відповідно до ч.4, 6 ст.4 Закону України №2464-УІ, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5---1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, також особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проте суду не надані докази на підтвердження наявності таких обставин та підстав звільнення від сплати єдиного внеску.

Тому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що станом на 31.10.2020 року у позивача виникла заборгованість по сплаті єдиного внеску в загальній сумі 33 923, 62 грн.

У зв`язку з чим, податковим органом правомірно сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13905-51 від 17.11.2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України №2464, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, інформує про це платників єдиного внеску.

Окрім викладеного, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі Інструкція № 449) вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції.

Проте позивач не отримувала акту перевірки та не подавала звітності.

Надаючи оцінку цим доводам позивача, суд виходить з такого.

Так, відповідно до п. 1, 2 розділу УІ Інструкції № 449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 4 розділу VI Інструкції № 449 «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі:

актів документальних перевірок,

звітів платника про нарахування єдиного внеску та

облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або

за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, Інструкцією № 449 передбачено формування вимоги не виключно на підставі актів перевірки.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вимога про сплату недоїмки сформована на підставі облікових даних з ІТС, що відповідає вимогам Інструкції.

Таким чином, враховуючи вище встановлені та з`ясовані судом обставини, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність нарахування та сформування вимоги про сплати боргу позивачем.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази, правомірність свого рішення, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що такі судові витрати відповідачем не понесені, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця Пітули Сільвії (код ДРФО-ПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУВП44069166, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу,- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.