Справа № 320/3454/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2022 року справа №320/3454/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України до Головного Управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Підприємство об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень від 09.10.2018 № та від 04.03.2019 №.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючий орган за результатом проведення камеральних перевірок визначив (збільшив) Підприємству об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України грошове зобов`язання із земельного податку зі відсутністю правових підстав для цього.

Так, позивач повідомляє, що він на підставі Державного акта про право постійного користування землею серії І-КВ №000484, виданого на підставі рішення Стовп`язської сільської ради від 17.04.1992, використовує земельну ділянку площею 12,8 га на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області для ведення учбово-спортивної бази.

Контролюючим органом в актах перевірки зазначено, що у поданій позивачем податковій декларації зі сплати за землю від 17.08.2018 ставка податку визначена на рівні 1% нормативної грошової оцінки ділянки, у той час відповідно до рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.06.2017 №13-38-7 відповідна ставка має дорівнювати 3%, внаслідок чого контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання із земельного податку на 2% від нормативної грошової оцінки ділянки.

Позивач не погоджується з такою позицією контролюючого органу та зазначає, що станом на момент подання податкової декларації зі сплати за землю від 17.08.2018, особа, яка її підписала ОСОБА_1 , не була керівником підприємства, оскільки була звільнена з посади генерального директора за розпорядженням від 25.06.2018 №25-к. За таких обставин, позивач стверджує, що така податкова декларація не може вважатися податковою звітністю.

Також позивач зазначає, що Податковий кодекс України обмежує право платника податку на подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації лише після проведення документальної перевірки, та не позбавляє права на подання уточнюючого розрахунку після проведення камеральної перевірки, що і було зроблено ним, внаслідок чого вважає, що контролюючий орган має перевірити цей уточнюючий розрахунок та відображені в ньому елементи плати за землю.

При цьому позивач стверджує, що оскільки земельна ділянка розташована не на території міста Переяслав-Хмельницького, а на території Стовпязької сільської ради, у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування при визначенні ставки податку рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.06.2017 №13-38-7.

Позивач зауважує, що Стовпязькою сільською радою не публікувалося рішення про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто така оцінка не проводилася, внаслідок чого для визначення податкового зобов`язання застосуванню підлягає нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Київській області, вартість якого складає 26914,09 грн. за 1 га, а тому розмір земельного податку має дорівнювати 10 058,53 грн.

Крім того, позивач стверджує про пропуск відповідачем строку для проведення камеральної перевірки, який складає 30 календарних днів після граничного строку подання податкової звітності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що на момент подання платником податків декларації межі міста Переяслав-Хмельницького були змінені та земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача згідно Державного акта про право постійного користування землею серії І-КВ №000484, на теперішній час знаходиться на території міста Переяслав-Хмельницького. Відповідач стверджує, що згідно з листом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 21.03.2018 №8-10-0.222-4286/2-18 земельна ділянка за вказаним державним актом знаходиться в місті Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 122. Наведене, на переконання відповідача, свідчить про необхідність застосування ставки податку за місцезнаходженням земельної ділянки, а тому правомірним є використання при цьому рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.06.2017 №13-38-7, яким визначена ставка земельного податку на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За таких обставин, відповідач вважає правомірним встановлення контролюючим органом за результатом проведених перевірок факту порушення позивачем чинного податкового законодавства у вигляді заниження земельного податку на 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також відповідач вважає безпідставними твердження позивача про порушення контролюючим органом строків проведення перевірки, оскільки податкова звітність з земельного податку була подана позивачем 17.08.2018, а камеральна перевірка була проведена 07.09.2018, тобто в межах визначених статтею 76 Податкового кодексу України 30 календарних днів. При цьому відповідач зауважує, що суми грошових зобов`язань були визначені контролюючим органом в межах 1095 днів, що відповідає приписам статті 102 Податкового кодексу України.

Усною ухвалою суду від 22.06.2021, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 23.09.2021 представником позивача було заявлено клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання 23.09.2021 не з`явився та про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, усною ухвалою суду від 23.09.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Підприємство об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України зареєстровано в якості юридичної особи 26.02.1992, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.03.2021.

Позивач є користувачем земельної ділянки площею 12,8 га в межах Стовпязької сільської ради, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-КВ №000484, виданим відповідно до рішення Стовпязької сільської ради від 17.04.1992. Згідно вказаного Державного акта земельну ділянку надано у постійне користування для ведення учбово-спортивної бази.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2018 згідно квитанції №2 позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік від 17.05.2018, в якій задекларовано річну суму земельного податку в розмірі 432486,40 грн. за земельну ділянку площею 128000 кв.м.

У вказаній податковій декларації платником податку вказаний код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки за класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України , що відповідає Переяслав-Хмельницькій міській раді.

07.09.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з земельного податку, результати якої були оформлені актом №3499/10-36-51-01/02647556.

Як зазначено у цьому акті, при перевірці було використано податкову декларацію від 17.08.2018 №.

В ході проведення перевірки було встановлено допущення позивачем порушення статей 271 та 274 Податкового кодексу України та Положення про встановлення плати за землю на території міста Переяслав-Хмельницького, затвердженого рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради №13-38-7 від 29.06.2017, а саме: невірно визначено ставку податку, оскільки відповідно до п.5.3 Положення ставка податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарської діяльності (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.

У зв`язку з цим в акті перевірки викладено висновок про заниження позивачем податкового зобов`язання з плати за землю за період січень-червень 2018 року в загальному розмірі 432486,42 грн., що є також підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 108121,61 грн.

На підставі цього акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.10.2018 №, яким позивачеві донараховано земельний податок з юридичних осіб в сумі 432486,42 грн., а також застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 108121,61 грн., усього на суму 540 608,03 грн.

23.01.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з земельного податку, результати якої були оформлені актом №126/10-36-51-05/02647556.

Як зазначено у цьому акті, при перевірці було використано податкову декларацію від 17.08.2018 №.

В ході проведення перевірки було встановлено допущення позивачем порушення статей 271 та 274 Податкового кодексу України та Положення про встановлення плати за землю на території міста Переяслав-Хмельницького, затвердженого рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради №13-38-7 від 29.06.2017, а саме: невірно визначено ставку податку, оскільки відповідно до п.5.3 Положення ставка податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарської діяльності (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі.

У зв`язку з цим в акті перевірки викладено висновок про заниження позивачем податкового зобов`язання з плати за землю за період липень-грудень 2018 року в загальному розмірі 432486,38 грн.

На підставі цього акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 №, яким позивачеві донараховано земельний податок з юридичних осіб в сумі 432486,38 грн., а також застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 216243,19 грн., усього на суму 648729,57 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 09.10.2018 № та від 04.03.2019 №, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування, згідно зі статтею 270 ПК України, є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Згідно зі статтею 277 ПК України ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Статтею 285 ПК України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з пунктами 286.1-286.3 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Згідно з положеннями статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема:

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;

- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п.48.5.1 п.48.5 ст.48 ПК України податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема:

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п.54.3.2);

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п.54.3.3).

Відповідно до п. 123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як було вказано вище, в обґрунтування своїх вимог позивач, серед іншого, посилається на те, що станом на момент подання податкової декларації зі сплати за землю від 17.08.2018, особа, яка її підписала ОСОБА_1 , не була керівником підприємства, оскільки була звільнена з посади генерального директора за розпорядженням від 25.06.2018 №25-к. За таких обставин, позивач стверджує, що така податкова декларація не може вважатися податковою звітністю.

З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2018 Громадською організацією «Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» було прийнято розпорядження №25-к, яким ОСОБА_1 , генерального директора підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль", було звільнено 25.06.2018 за винні дії керівника підприємства, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно.

На виконання цього розпорядження підприємством об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" був прийнятий наказ від 25.06.2018 №22, яким визнано припиненими трудові відносини з генеральним директором підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26.06.2028 №27-к скасовано дію розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» від 25.06.2018 №25-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2020 у справі №373/131/20 визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України з 25.06.2018.

Також цією постановою було поновлено ОСОБА_1 на посаді генерального директора Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України з 25.06.2018.

У вказаному рішенні зазначено, що розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26.06.2028 №27-к скасовано дію розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» від 25.06.2018 №25-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що згідно з наданим представником позивача витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.03.2021 станом на 17.08.2018 в Реєстрі був наявний запис про те, що керівником Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України з 25.04.2014 є ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакції станом на момент подання позивачем податкової звітності) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до частини першої статті 10 цього Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що станом на момент подання позивачем податкової декларації за 2018 рік ОСОБА_1 був керівником Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України, а тому податкова звітність була підписана уповноваженою особою.

Більш того, судом звертає увагу на те, що виконання ОСОБА_1 функцій генерального директора підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" у період з 24.04.2014 по 07.02.2019 підтверджує і сам позивач у своїй заяві про втрату первинних документів від 27.02.2019, адресованій контролюючому органу.

Отже, твердження позивача щодо подання декларації неуповноваженою особою суд визнає хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Надаючи оцінку посиланням позивача на подання ним уточнюючого розрахунку до податкової декларації та виникнення у зв`язку з цим у контролюючого органу обов`язку перевірити цей уточнюючий розрахунок та відображені в ньому елементи плати за землю, суд зазначає таке.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №2 від 24.03.2021 позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік від 24.03.2021, в якій задекларовано річну суму земельного податку в розмірі 10058,53 грн. за земельну ділянку площею 12,8 га.

Позивач вважає, що враховуючи факт подання ним уточнюючої податкової декларації, його грошові зобов`язання мають визначатися контролюючим органом з урахуванням цієї звітності.

Натомість, суд зазначає, що предметом спору у цій справі є вимоги про визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачем податкових повідомлення-рішення від 09.10.2018 № та від 04.03.2019 №, внаслідок чого суд надає оцінку правомірності прийнятих відповідачем спірних рішень станом на момент їх ухвалення, тобто станом на 09.10.2018 та 04.03.2019, у зв`язку з чим подальша зміна правовідносин шляхом подання позивачем податкової звітності 24.03.2021 не може впливати на здійснення судом такої оцінки. Отже, подання позивачем уточнюючої податкової звітності не впливає на правомірність рішень, прийнятих контролюючим органом більш ніж за два роки до цього, а тому відповідні твердження позивача, покладені в основу позову, суд вважає безпідставними.

Щодо посилань позивача про неправомірне визначення контролюючим органом розміру земельного податку з огляду на те, що земельна ділянка розташована не на території міста Переяслав-Хмельницького, а на території Стовпязької сільської ради, суд зазначає таке.

Стверджуючи про розташування земельної ділянки, яка перебуває у користуванні Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України, саме на території Стовпязької сільської ради, позивач посилається на інформацію, відображену в Державному акті на право постійного користування землею серії І-КВ №000484, виданому відповідно до рішення Стовпязької сільської ради від 17.04.1992.

Натомість, як було вказано вище, згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалах про витребування доказів у цій справі, Головне управління Держгеокадастру у Київській області надало суду витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача.

З вказаного витягу вбачається, що земельна ділянка площею 128000 кв.м. розташована в м. Переяслав, середня (базова) вартість земель в якому складає 90,22 грн. за кв.м.

Суд зауважує, що згідно положень Податкового кодексу України саме дані державного земельного кадастру є підставою для нарахування земельного податку, у зв`язку з чим саме вищевказаний витяг, а не Державний акт 1992 року, є належним та допустимим доказом у справі для підтвердження факту розташування використовуваної позивачем земельної ділянки в м. Переяслав.

Крім того, згідно Додатку 2 до листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 21.03.2018 №8-10-0.222-4286/2-18 використовувана позивачем земельна ділянка розташована за адресою: м. Переяслав, вул. Героїв Дніпра, 122.

Суд також звертає увагу на те, що у декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік від 17.05.2018 позивачем було самостійно вказано код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки за класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України , що відповідає Переяслав-Хмельницькій міській раді.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка, яку використовує позивач, розташована в місті Переяслав.

Відповідно до пункту 5.3 Положення про встановлення плати за землю на території міста Переяслава-Хмельницького, затвердженого рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.06.2017 №13-38-УІІ, ставка податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності) встановлюється у розмірі 3 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затвердженої рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради.

У той же час, суд зазначає, що під час розгляду справи ані позивачем, ані контролюючим органом не було надано суду доказів проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Про відсутність такої оцінки стверджує і позивач у позовній заяві.

Виконавчий комітет Переяславської міської ради листом від 26.08.2021 №07-18/2279/2-21 повідомив суду про відсутність у нього інформації щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Аналогічна відповідь була надана суду і Дівичківською сільською радою Київської області в листі від 15.09.2021 №1035.

Як було вказано вище, ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено врегульовано статтею 277 Податкового кодексу України.

Так, ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.05.2017 № 262, у разі застосування статті 277 Податкового кодексу України щодо визначення ставок земельного податку від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області приймається згідно з додатком 1.

Вказаним додатком (в редакції станом на момент визначення позивачем грошового зобов`язання за 2018 рік), у свою чергу, визначено, що нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Київській області складає 26194,09 грн. за 1 га.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, складає 335 284,35 грн. (26194,09 грн. х 12,8 га), а річний розмір орендної плати, відповідно, має дорівнювати 10 058,53 грн. (335 284,35 грн. х 3%).

У той же час, судом встановлено, що визначаючи позивачеві належний до сплати розмір земельного податку, контролюючим органом не були враховані вищевказані положення, а сума належного грошового зобов`язання (на рік) була обчислена шляхом простого множення на 3 задекларованої позивачем у звітності річної суми податку.

При цьому відповідачем не було перевірено правомірність визначення позивачем у звітності розміру земельного податку та вихідні дані, необхідні для цього.

Наведене, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість та безпідставність визначення позивачеві контролюючим органом спірними податковими повідомленнями-рішеннями суми земельного податку.

Незважаючи на те, що вказані обставини є достатніми для задоволення позову і визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, суд також вважає за необхідне надати правову оцінку твердженням позивача про пропуск контролюючим органом строку для проведення камеральної перевірки.

Так, згідно з п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Як було вказано вище, податкова звітність з земельного податку за 2018 рік була подана позивачем 17.08.2018, що підтверджується відповідною квитанцією №2, а камеральна перевірка цієї звітності за перші півроку 2018 року була проведена контролюючим органом 07.09.2018, тобто в межах визначених п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України 30 календарних днів.

Натомість камеральна перевірка цієї ж звітності за другу половину 2018 року була проведена контролюючим органом 23.01.2019, тобто поза межами визначених вищевказаною статтею ПК України строків, у зв`язку з чим суд погоджується з твердженнями позивача про недотримання ГУ ДФС у Київській області імперативних норм податкового законодавства щодо строків проведення камеральної перевірки.

Водночас, суд зауважує, що лише порушення контролюючим органом строків для проведення камеральної перевірки самі по собі не можуть бути підставою для скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень, без надання оцінки тому, наскільки порушення таких строків об`єктивно вплинуло на порушення прав та інтересів платника податків.

У той же час, суд вважає за доцільне звернути увагу учасників процесу на правові висновки Верховного Суду щодо предмета дослідження контролюючими органами під час проведення камеральних перевірок.

Так, у постанові від 17 листопада 2021 року у справі № 1.380.2019.000795 (адміністративне провадження № К/9901/36322/19) Верховний Суд зазначив, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

Разом з тим, об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.

З аналізу наведеного, Верховний Суд зауважив про те, що на підставі зазначеної інформації неможливо встановити правильність визначення платником податків своїх зобов`язань по орендній платі за землю та визначити заниження відповідного податкового зобов`язання за 2016-2018 роки без дослідження відповідних договорів оренди, без встановлення наявності подальших змін до них та з`ясування правильності розрахунку індексації орендної плати.

У постанові від 21.10.2021 у справі №600/2340/20-а (адміністративне провадження № К/9901/28087/21, К/99101/29739/21) Верховний Суд зазначив, що встановлена правова процедура проведення камеральної перевірки як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку суб`єктів контролю під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до платника податків.

Як передбачено статтею 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; виключено; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів). Під час камеральної перевірки на час спірних правовідносин могла бути перевірена своєчасність:- подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Натомість, інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Аналогічне правозастосування викладене в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року (справа №640/18801/18), від 20 січня 2021 року у справа № 824/62/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зазначає, що податковий орган у межах камеральної перевірки не наділений повноваженнями здійснювати перевірку відмінних, від зазначених у підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України джерел: даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків; даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість; даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Поряд із цим, дослідження первинних документів або інших додаткових документів з метою перевірки своєчасності (крім узгоджених податкових (грошових) зобов`язань), достовірності, повноти нарахування і сплати податків, яке, у даному випадку, є обов`язковим і необхідним задля перевірки розміру належного до сплати позивачем земельного податку за 2018 рік, повинне здійснюватися виключно в межах документальних перевірок.

Таким чином, судом встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення були прийняті за результатом проведення перевірок, які за своїм видом та суттю не можуть визначати повноту нарахування платниками податків земельного податку, оскільки у даному випадку визначенню контролюючим органом грошового зобов`язання мало передувати дослідження та аналіз додаткових джерел інформації, окрім власне податкових декларації, а саме: даних Державного земельного кадастру, рішень органів місцевого самоврядування про встановлення ставок земельного податку, про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки тощо.

Наведене, на переконання суду, є додатковою підставою для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 17840,10 грн., який, враховуючи задоволення позову, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 09.10.2018 № та від 04.03.2019 №.

3. Стягнути на користь Підприємства об`єднання громадян "Навчально-спортивна база "Переяславль" всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу України (ідентифікаційний код 02647556, адреса: 08400, Київська область, м. Переяслав, вул. Героїв Дніпра, 122) судовий збір у розмірі 17840,10 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот сорок гривень 10 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.