Справа № 140/2803/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2803/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Луцького відділу №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі Луцький відділ №1 УДМС України у Волинській області) з адміністративним позовом у якому просить:

- визнати протиправною відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- зобов`язати оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до Луцького відділу №1 УДМС України у Волинській області про оформлення та видачу паспорта громадянина України, зразка 1994 року у вигляді книжечки без застосування засобів реєстру, у зв`язку з релігійними переконаннями, проте отримала відмову. В заяві також відмовлялися від оформлення паспорта типу ID, від надання згоди на обробку і зберігання персональних даних в ЄДДР, від зняття біометричних даних.

Таку відмову Луцького відділу №1 УДМС України у Волинській області позивач вважає протиправною, оскільки законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі картки, так і у формі книжечки.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, зокрема, з тих підстав, що 19.10.2017 за своїм добровільним волевиявленням ОСОБА_1 звернулася до Луцького відділу №2 УДМС у Волинській області для оформлення паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID.

Позивачем було подано заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру від 19.10.2017 №1126581, яка є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України. Згоду на обробку персональних даних позивач посвідчила власним підписом.

Разом з тим, 04.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до Департаменту «ЦНАП у місті Луцьку» Луцької МР для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, заява-анкета №13503210 від 04.02.2019.

Представник відповідача вважає, що позиція та аргументи позивача базуються на висновках Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 в зразковій справі №806/3265/17, однак справа №140/13783/21 не відповідає ознакам типової справи для даної зразкової Справи.

Вказав, що альтернативний вибір позивач вже зробила, оформивши паспорт громадянина України, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно ОСОБА_1 вже сформовано 907), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі, а тому побоювання позивача, що внесення персональних даних при оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки спричинить шкоду її приватному життю є необґрунтованими та очевидно надуманими.

Позивач стверджує, що її звернення зводиться до відмови від внесення відомостей до ЄДДР та присвоєння УНЗР, однак при розгляді зразкової справи Велика Палата Верховного Суду захистила саме реальні побоювання громадян, які відмовляються від надання згоди на обробку персональних даних до ЄДДР «у зв`язку з побоюванням настання негативних наслідків цифрових ідентифікаторів у виді УНЗР» з огляду виключно на релігійні переконання, а не просте небажання їх надавати, як це робить позивач.

Вважає, що відмова від обробки персональних даних у цьому випадку не може мати абсолютного характеру, так громадянин не може погодитись на часткову обробку інформації (наприклад дозволити обробку лише імені, а не по-батькові тощо), чи надавати згоду на обробку лише у випадку, коли мета обробки задовольняє його певні естетичні смаки чи приватні інтереси, якщо не йде мова про чутливі фактори втручання в особисте життя людини, які можна прирівняти до непосильного для неї тягаря.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до Луцького відділу №1 УДМС України у Волинській області про оформлення та видачу паспорта громадянина України, зразка 1994 року у вигляді книжечки без застосування засобів реєстру, у зв`язку з релігійними переконаннями, проте отримала відмову. В заяві також відмовлялися від оформлення паспорта типу ID, від надання згоди на обробку і зберігання персональних даних в ЄДДР, від зняття біометричних даних.

Листом від 17.02.2022 №0719-79/0719.5-22 Луцьким відділом №2 УДМС України у Волинській області повідомлено позивача про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, оскільки альтернативний вибір було зроблено, оформивши паспорт громадянина України у формі ID, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно ОСОБА_1 вже сформовано 907), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Як передбачено частиною третьою статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами частин першої - четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Разом з тим, на даний час є чинним Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ), пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 3 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України

Відповідно до пункту 18 Положення №2503-ХІІ для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон України №5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 21 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2017 ОСОБА_1 подала до Луцького відділу №2 УДМС України у Волинській області заяву-анкету №1126581 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням ОСОБА_1 паспорта громадянина України та 04.02.2019 позивач подала до 9202 Департаменту «ЦНАП у місті Луцьку» Луцької міської ради заяву-анкету №13503210 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

З поданих заяв-анкет вбачається, що позивачем надано згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, а саме: відцифрованого образу обличчя та відцифрованих відбитків пальців рук.

Тобто, позивачем надано згоду на внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру задовго до звернення до суду з даним позовом.

Слід зазначити, що наслідком подання позивачем заяв-анкет від 19.10.2017, від 04.02.2019 було присвоєння ОСОБА_1 унікального номеру запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 907.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що оскільки фактично в даному випадку обставини справи свідчать про бажання ОСОБА_1 отримати паспорт громадянина України, зразка 1994 року у формі книжечки, дана справа не відповідає ознакам типової справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17.

Положенням пункту 21 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 4 КАС України, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

При цьому, частиною 3 статті 291 КАС України вказано, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені за результатами розгляду зразкової справи.

Висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19.09.2018 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Таким чином, визначені обставини, за наявності яких слід застосовувати норми матеріального права зазначені у зразковій справі, зокрема, встановлення факту ненаданням особою згоди на обробку її персональних даних.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Статтею 2 Закону №2297 визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини 5, 6 статті 6 Закону №2297).

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Підписи позивача на заявах-анкетах від 19.10.2017, від 04.02.2019 свідчать про згоду на внесення інформації до ЄДДР та надання згоди на отримання відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису та відцифрованих відбитків пальців рук.

Викладене в сукупності свідчить про помилковість тверджень позивача про те, що дана справа за суттю спору повністю збігається зі зразковою справою №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) та про можливість врахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що використання позивачем паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та паспорта громадянина України для виїзду за кордон при виготовленні яких нею було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 листом від 17.02.2022 №0719-79/0719.5-22 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, не допускав протиправних дій, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог щодо визнання протиправною відмови та зобов`язання оформлення і видачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року належить відмовити.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Луцький відділ №1 Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 12)

Суддя В.В. Дмитрук