Справа № 260/821/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження в адміністративній справі

20 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/821/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Мікрюков С.В.;

представника відповідача Андращук Д.С.;

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Комерційний інвестиційний банк" звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України , яким просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2287/5 від 24.06.2021 року; визнати незаконним та скасувати висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.06.2021 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

06 травня 2022 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з підстав того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що даний спір носить приватномайновий характер та позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права Позивача.

17 травня 2022 року від позивача на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло заперечення на клопотання про закриття провадження. Позивач вказує, що ним оскаржується наказ Міністерства юстиції України №2287/5 від 24.06.2021 року та висновок Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.06.2021 року і цей спір не стосується речових прав на нерухоме майно, а отже такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства

Представник відповідача у підготовчому засіданні подане клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити.

Позивач у підготовчому засіданні проти поданого клопотання заперечив, просив у задоволенні клопотання про закриття провадження відмовити.

Розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у даній справі, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить висновку про задоволення вказаної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делеговаїшх повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень іцодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Тобто, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Вищезазначена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати .Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 у справі № 813/1362/16, 28.11.2018 у справі № 825/642/18, 29.01.2019 у справі № 803/1589/17, від 18.02.2021 у ([праві .№ 826/16633/16.

Суд вказує, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про Захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у -фму числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

В даному випадку виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою Позивача з наказом Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 24.06.2021 №2287/5 (далі - наказ № 2287/5), що обгрунтовано намаганням спростувати висновок Відповідача від 08.06.2021, та довести Позивачем факт порушення його майнового права (права власності) на об 'єкт нерухомого майна.

При цьому, Позивач, як на підставу захисту своїх прав, посилається на порушення його права власності на будинок побуту, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - будинок побуту), оскільки наказом № 2287/5 скасовано рішення від 16.11.2020 № 55161948, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, щодо реєстрації переходу права власності на будинок побуту до Позивача у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Як свідчать обставини, предметом спору у даній справі є намагання Позивача домогтися скасування наказу № 2287/5 та висновку Відповідача від 08.06.2022. Так, наказом № 2287/5 скаргу ОСОБА_1 від 27.11.2020 задоволено повністю, рішення від 16.11.2020 № 55161948, прийняте приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Денисом Володимировичем, скасовано.

У такий спосіб Позивач намагається фактично усунути ті перешкоди, які, як він вважає, виникли у нього з реалізації права власності на об`єкт нерухомогіо майна у зв`язку із прийняттям наказу № 2287/5.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права Позивача.

Таким чином, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, так як позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні питання щодо правомірності реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 , що на думку Позивача суперечить вимогам законодавства.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 910/694/21, Суд прийшов до наступного висновку:

«...65. З урахуванням системного аналізу змісту положень частин 6, 9 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 2, 5,9,13Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1150) в частині обсягу повноважень Мін`юсту під час розгляду скарг на дії або бездіяльність державних реєстраторів колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «Під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обгрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду. Встановлення наявності обставин Мін`юстом здійснюється шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у разі необхідності Мін`юст витребовує документи (інформацію). Водночас Мінюст не наділений повноваженнями вирішувати спір про право».

Отже, з огляду на суб`єктний склад учасників справи, позовні вимоги .Позивача підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає предметну підсудність господарського суду.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставиг у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із майнових відносин.

Отже, якщо порушення своїх прав Позивач вбачає у наслідках, спричинений рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майка і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Верховний Суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку, що цей снір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на об`єкт нерухомого майна - будинку побуту загальною площею 1186,6 кв. м., оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного наказу Мін`юсту на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

За таких обставин, розгляд адміністративної справи окремо щодо лише наказу Міністерства юстиції, яким скасовано реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не будуть співпадати юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка убезпечує ведення реєстру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

П. 2 ч. 2 ст. 183 КАС України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, а позивачу для захисту своїх прав та інтересів в спірних правовідносинах необхідно звернутися з позовом до господарського суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки на час постановлення ухвали про закриття провадження у справі відсутнє клопотання особи, яка його сплатила, питання про повернення судового збору буде вирішуватися після надходження відповідного клопотання.

Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 183,189, 238, 248 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про закриття провадження у даній справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі № 260/821/22 за позовною заявою Акціонерного товариства "Комерційний інвестиційний банк" (вул. Гойди, буд. 10,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13,м.Київ,01001, ) про визнання протиправним та скасування індивідуального акту - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст ухвали складено та підписано 23.05.2022 року.

СуддяЮ.Ю.Дору