Справа № 140/14477/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/14477/20

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Ксензюка А.Я., суддів Ковальчука В.Д., Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Шопік М.М.

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020( 465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ зі змінами. Згідно вказаного Рішення приписи пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджується з засадничими конституційними цінностями, зокрема, такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 7, 17, 46 Конституції України).

Оскільки при розгляді адміністративної справи №140/14477/20 та відмовляючи в його задоволенні через те, що зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін, суд застосував положення пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, яке вказаним рішенням Конституційного суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а тому рішення суду від 04.12.2020 підлягає скасуванню.

Заявник вважає, що викладені обставини є виключними, мають істотне значення для перегляду рішення суду та задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 відкрито провадження у справі за виключними обставинами та призначено судове засідання для розгляду вказаної заяви на 10:00 год. 18.05.2022.

В судове засідання учасники справи не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи .

При цьому, представником Міністерства оборони України подано клопотання про відкладення розгляду справи, однак вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до частини другої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відтак, з урахуванням положень частини четвертої статті 229 КАС України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглянуто судом без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріли заяви про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі №140/14477/20 у зв`язку з виключними обставинами, матеріали справи, суд зазначає таке.

Як слідує з рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 06.08.2020 № 116 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу;

- зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності на підставі заяви про виплату такої допомоги відповідно до Порядку № 975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником бойових дій. Під час первинного огляду органами МСЕК позивачу з 05.12.2016 встановлено 3 групу інвалідністю, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

05.02.2020 під час повторного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК було встановлено 2 групу інвалідності з 24.01.2020, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

У зв`язку з чим, позивач звернувся із заявою (рапортом) про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №116 від 06.08.2020 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з урахуванням виплачених раніше сум, оскільки зміна групи інвалідності відбулась у понад 2 річний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Посилаючись на норми чинного законодавства позивач вказане рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги вважає протиправним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, а тому незалежно від часу зміни групи інвалідності він має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Також зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017 та яким пункт 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється» поширюється лише на правовідносини, які виникли після 01.01.2017 та не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки позивачу вперше інвалідність встановлено 05.12.2016.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 №140/1477/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

У вказаному рішенні Волинський окружний адміністративний суд зазначив наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Частиною першою статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону № 2011-XII. Так, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 №5040-VI Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців).

Частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), який набрав чинності з 24.01.2014.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За таких умов норми частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2017, частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Отже, чинне законодавство можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності обмежує дворічним строком.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Судом встановлено, позивачу з 05.12.2016 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, травми, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим позивачу була виплачена грошова допомога в розмірі 240000,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 24.01.2020 позивачу за наслідками повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності поранення, травми, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому 05.12.2016 ІІІ групи інвалідності.

Отже, позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 дійшов висновку про те, що слід відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Проаналізувавши вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 в справі №803/14477/20 у зв`язку з виключними обставинами, суд виходить з того, що рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 у № 1-р(ІІ)/2022 в справі № 3-192/2020( 465/20) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ зі змінами.

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Отже, для того, щоб визначити, чи є підстави для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятою статті 361 КАС України, суд має встановити сукупність таких обставин: 1) Конституційним Судом України встановлено неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення; 2) на підставі такого правового акту чи його окремого положення суд вирішив справу; 3) на момент звернення з заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами фактичне виконання судового рішення не відбулось.

Розглядаючи матеріали адміністративної справи, судом встановлено, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», застосоване Волинським окружним адміністративним судом при вирішенні справи №803/140/14477/20, визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року № 1-р(ІІ)/2022 в справі № 3-192/2020( 465/20) є виключною обставиною для перегляду рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року у справі № 803/14477/20.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Позивач звернувся з заявою до суду 25.04.2022, після ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 року № 1-р(ІІ)/2022 в справі № 3-192/2020( 465/20), тобто з дотриманням строку звернення до суду з відповідною заявою, встановленого пунктом 4 частини першої статті 363 КАС України.

Суд зазначає, що перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження, у якому право на звернення особи до суду виникає у випадку настання обставин, яких не існувало на момент винесення судового рішення.

При цьому, встановлення Конституційним Судом України неконституційності правового акту чи його окремого положення як підстава для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, означає існування на момент розгляду справи та прийняття судового рішення, про перегляд якого подається заява, неякісного закону.

У випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності правового акту чи його окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, визначальним є не момент втрати таким актом чи його положенням чинності, а можливість врахувати висновки Конституційного Суду України про неконституційність (конституційність) правового акту чи його окремого положення для виправлення судової помилки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини визнає прийнятним перегляд остаточного судового рішення для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18.11.2004 року у справі Правєдная проти Росії (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27- 28, та рішення від 06.12.2005 року у справі Попов проти Молдови № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46).

На думку суду, перегляд судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з застосуванням судом при вирішенні справи норм закону, які суперечать Конституції України, спрямований саме на виправлення судової помилки. За інших умов право особи ініціювати перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не можливо було б реалізувати, оскільки у будь-якому випадку ухвалення судового рішення передуватиме факту встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) правової норми або її окремого положення.

Відповідно до частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з частиною 2 статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України з набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі №140/14477/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

При вирішенні даної справи суд виходить з того, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України до 24.03.2020.

21.12.2016 під час первинного огляду ОСОБА_1 органами МСЕК було встановлено 3 групу інвалідності з 05.12.2016, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК № 901323 від 21.12.2016 (а.с. 13). У зв`язку з цим було виплачено допомогу в розмірі 240000 грн.

05.02.2020 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 було встановлено 2 групу інвалідності з 24.01.2020, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №549812 від 05.02.2020.

У зв`язку з цим, позивач звернувся із заявою (рапортом) про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №116 від 06.08.2020 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності змінено у понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Нормами пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній, на момент виникнення спірних праві відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

В рішенні від 04.12.2020 Волинський окружний адміністративний суд дійшов до висновку, що встановлення позивачу вищої групи інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01.01.2014. Суд вказав, що абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі та дійшов висновку, що чинне законодавство можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності обмежує дворічним строком. Суд зазначив, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі. Суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 140/14477/20 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 140/14477/20 залишено без змін.

Рішення Волинського окружного адміністративного від 04.12.2020 набрало законної сили 19.05.2021.

Разом з тим, Конституційний Суд України рішенням від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020( 465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ зі змінами.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зробив висновок, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим, ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.

В Рішенні також відмічено, що «Конституційний Суд України зважає на те, що військовослужбовці, з урахуванням специфіки служби, піддаються екстремальним критичним навантаженням, які мають значний негативний вплив (екстремальний психогенний вплив) на особистість та за своїми наслідками вимагають надання психологічної допомоги та здійснення реабілітації. Визначено, що посттравматичний стресовий розлад може виникнути як відстрочена або затяжна реакція на кризову подію чи ситуацію загрозливого або катастрофічного характеру та може спровокувати виникнення дистресу (наказ Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про психологічну реабілітацію військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які брали участь в антитерористичній операції, здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службові (бойові) завдання в екстремальних умовах" від 9 грудня 2015 року N 702, зі змінами).

Конституційний Суд України зауважує, що згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (ICD-10 Version:2015) посттравматичний стресовий розлад позначається як такий, що "виникає як відстрочена або затяжна реакція на стресову подію або ситуацію (коротку або тривалу) виключно загрозливого або катастрофічного характеру, яка, ймовірно, спричинить поширений дистрес майже у кожного <...>. У невеликій частині випадків стан може мати хронічний перебіг протягом багатьох років з остаточним переходом до стійкої зміни особистості".

Отже, Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причино-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку». (п.п.5.3, 6.1).

Таким чином, суд приходить до висновку, рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020( 465/20) відновлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги і зв`язку із встановленням нової інвалідності другої групи відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Волинським окружним адміністративним судом при прийнятті судового рішення від 04.12.2020 застосовано положення закону (пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), яке Конституційним Судом України визнано неконституційним.

Відтак, оскільки при розгляді адміністративної справи №140/14477/20 за позовом ОСОБА_1 та відмовляючи в його задоволенні, суд застосував положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яке рішенням Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020( 465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України, суд вважає заяву позивача про перегляд рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 за виключними обставинами обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Варто зазначити, що діючою залишається норма 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, щодо обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги.

Однак, виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, в даних спірних правовідносинах щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності необхідно застосовувати не Порядок № 975, а Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

Отже, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року в справі №140/14477/20 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю; визнати протиправним та скасувати пункт 12 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 06.08.2020 № 116 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 2 групи (з урахуванням вже проведених виплат), передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 140/14477/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 12 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 06 серпня 2020 року № 116 про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ідентифікаційний код 00034022) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю 2 групи (з урахуванням вже проведених виплат), передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя А.Я.Ксензюк

Судді В.Д. Ковальчук

Ф.А. Волдінер

Рішення в повному обсязі складено 20 травня 2022 року.