Справа № 600/5503/21-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5503/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

20 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 30.06.2021 №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 Головного управління ДПС у Чернівецькій області про анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , та виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.07.2021;

- зобов`язати відповідача поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку та включити його до реєстру платників єдиною податку з 01.07.2021.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.01.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.01.2022 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Головного управління ДПС у Чернівецькій області №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 правомірно анульовано реєстрацію платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що у фізичної особи - підприємця наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у порядку встановленому Податковим кодексом України, що підтверджено інтегрованою карткою платника податку по єдиному податку з фізичних осіб, а саме: на 01.01.2021 6504,41 грн, 01.03.2021 3498,04 грн, 01.04.2021 3498,04 грн, 01.05.2021 3498,04 грн, 01.06.2021 8992,51 грн. Податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб виник 19.11.2020 у сумі 6504,41 грн. Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку за недотримання платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог п.п. 8 пп.2982.3 п.298.2 ст. 298 ПК України на підставі п.299.10 ст.299 ПК України, який не передбачає проведення документальної перевірки та складення акта перевірки.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що спірне рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийнято контролюючим органом на підставі інтегрованої картки платника податку, а не на підставі акта перевірки, як передбачено п.299.11 ст.299 ПК України. Дізнавшись про наявний борг, позивач повністю його погасив.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2022, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 18.07.2019, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку, позивач з 18.07.2019 перебуває на 3 групі платника єдиного податку.

Рішенням Головного управління ДПС у Чернівецькій області №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 позивача виключено з реєстру податків єдиного податку з 01.07.2021 у зв`язку з наявністю у нього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів у порядку абз.3 п.299.10 ст.299 та абз.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України.

20.07.2021 позивач звернувся до ДПС України з заявою, у якій просив скасувати рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця.

17.09.2021 за результатами розгляду скарги ДПС України прийнято рішення про залишення скарги ФОП ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 30.06.2021 №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 - без змін.

Позивач вважає протиправним рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відомості інтегрованої картки в даному випадку, не є належним доказом, оскільки факт порушення строків сплати податкових зобов`язань і відповідних сум цих зобов`язань встановлюється відповідною перевіркою, за результатами якої складається акт. Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області безпідставно прийнято рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 про анулювання реєстрації платника єдиного податку без проведення перевірки із складенням відповідного акту перевірки. Враховуючи те, що реєстрація позивача як платника податку була анульована протиправно, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача платником єдиного податку з 01.07.2021.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 54.1 статті ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до абзацу 2 пункту 294.1, пункту 294.2 статті 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених вказаною главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно пункту 295.3 статті 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно підпункту 299.10.3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 299.11 статті 299 ПК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.

Контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Водночас, відомості інтегрованої картки в цьому випадку, не є належним доказом, оскільки факт порушення строків сплати податкових зобов`язань і відповідних сум цих зобов`язань встановлюється відповідною перевіркою, за результатами якої складається акт.

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена, зокрема, у постановах від 19.11.2019 у справі №200/5738/19-а, від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17.

Встановлено, що рішення про анулювання реєстрації платника податку рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 було прийнято не на підставі акту за наслідками проведеної перевірки за фактом наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено п.299.11 ст.299 ПК України, а на підставі інформації із баз даних ДПС про те, що за позивачем послідовно, станом на 01.06.2021 рахується податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 8992,51 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення №8138/6/3/ФОП/24-13-24-07 від 30.06.2021 та необхідність для відновлення та захисту прав позивача зобов`язати відповідача поновити реєстрацію позивача платником єдиного податку з 01.07.2021.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача, понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України"", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити гонорар, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), № 31107/96).

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Отже, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів: обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесенняпід час апеляційного розгляду даної справи позивачем витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги від 05.04.2022 з Додатком №1, акт наданих послуг від 09.04.2022 за договором про надання правової допомоги від 05.04.2022, детальний опис наданих послуг.

Разом з цим, представником позивача не надано суду будь-який розрахунковий документ, що свідчить про фактичне понесення позивачем вказаних витрат шляхом оплати гонорару.

Доводи представника позивача про те, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню незалежно від проведення такої оплати на день ухвалення судового рішення, суд відхиляє з огляду на правову позицію в рішенні Великої Палати Верховного суду у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, на яку посилається представник позивача, оскільки згідно цього ж рішення позивачем надано суду платіжне доручення, яке власне і досліджувалось судом при формуванні правової позиції.

Оскільки на дату прийняття рішення у даній справі позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами понесення ним фактичних судових витрат на професійну правничу допомогу, суд у відповідності до частини 7 статті 139 КАС України залишає без розгляду заява представника позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року - без змін.

Клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Гонтарук В. М.