Справа № 200/12030/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року справа №200/12030/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 200/12030/21 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернуся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії в частині не зарахування до вислуги років, вислугу років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року один місяць за три місяці служби в АТО;

- зобов`язати обчислити вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» - із зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року один місяць за три місяці служби в АТО;

- зобов`язати оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року один місяць за три місяці служби в АТО.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні зі служби з поліції та в розрахунок вислуги років відповідачем не було включено до вислуги років час проходження служби, протягом якого він приймав участь в антитерористичній операції та відповідачем не подано до пенсійного органу відповідні документи для призначення йому пенсії за вислугою років, що призвело до грубого порушення його прав на пенсійне забезпечення.

Позивач зазначив, що на його звернення до відповідача про призначення пенсії за вислугу років звільненого зі служби, який має право на пенсію згідно із п. «а» ст. 12 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», 26.06.2021 року отримав лист №Т-94/05/34-2021 про відмову в оформленні та поданні необхідних документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідної для цього календарної вислуги років.

Вважає такі дії відповідача протиправними, та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині не зарахування до вислуги років, вислугу років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року з розрахунку один місяць за три місяці служби в АТО з вирахуванням днів перебування у відпустках та на лікарняних.

Зобов`язано відповідача обчислити ОСОБА_1 вислугу років з урахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» - із зарахуванням до вислуги років на пільгових умовах часу участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області в період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року з розрахунку один місяць за три місяці служби в АТО з вирахуванням днів перебування у відпустках та на лікарняних.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не визначено.

Позивач на день звільнення зі служби (26.02.2021) мав календарну вислугу років 19 років 06 місяців 12 днів, тоді як Законом №2262-ХІІ передбачено необхідну календарну вислугу років 25 календарних років і більше (з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати).

У позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки немає встановленої пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ календарної вислуги років.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

З 15.08.2001 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, а з 07.11.2015 року по 26.02.2021 року в Національній поліції, що підтверджується послужним списком позивача № (М-163 (а.с. 69-79).

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 26.02.2021 року № 137 о/с позивача звільнено з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 3 Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 10).

В наказі про звільнення зазначено, що вислуга позивача на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 19 років 06 місяців 12 днів, а у пільговому 29 років 05 місяців 14 днів.

ОСОБА_1 має статус учасника АТО, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 05.11.2015 року, довідкою відділу кадрового забезпечення Управління МВС України на Донецькій залізниці від 06.11.2015 року № 5/5123 та довідкою управління кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області від 15.02.2021 року № 456/12/03-2021 (а.с. 11-14).

При цьому в довідці управління кадрового забезпечення ГУ НП в Донецькій області від 15.02.2021 року № 456/12/03-2021 вказано, що періоди перебування у відпустках та на лікарняних під час проведення антитерористичної операції (01.09.2015-30.04.2018) не входять до нарахування пільгового стажу при призначенні пенсії.

03.06.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою про підготовку та направлення до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 (а.с. 15-18).

Одночасно позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління ПФУ в Донецькій області (а.с. 19-20).

Листом від 23.06.2021 року № Т-94/05/34-2021 позивачу було повідомлено, що він не має права на пенсію, оскільки вислуга років на день звільнення складала 19 років 06 місяців 12 днів, замість необхідних 25 років (а.с. 21-23).

Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону №2262-ХІІ.

Стаття 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Положення статті 17-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законом визначено можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

З вказаної Постанови слідує, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах.

Аналіз вказаних положень свідчить, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських.

Отже, положення зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, про що помилково зазначає апелянт.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII.

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Також, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 дійшов висновку про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Спірними питаннями у цій справі є те, чи мала бути врахована та зазначена у пільговому обчисленні - один місяць за три місяці служби, вислуга років за час участі позивача в АТО, у період з 07.04.2014 року по 08.02.2015 року, з 24.03.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.09.2015 року по 30.04.2018 року, під час оформлення відповідних документів (розрахунку) та чи було направлено відповідачем до органу пенсійного фонду відповідні документи для призначення (перерахунку) пенсії позивача з урахуванням спірної вислуги років у пільговому обчисленні.

Верховний Суд у постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262 у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262.

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року № 135/13402 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

До компетенції відповідача не належить вирішення питання про наявність підстав (достатності стажу чи вислуги років, тощо) для призначення чи перерахунку пенсії позивачу.

Згідно з пунктом 12 вказаного Порядку, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Враховуючи, що чинним законодавством на відповідача покладено обов`язок підготувати і направити документи для призначення пенсії, який відповідачем належним чином не виконано, отже, відповідача має бути зобов`язано підготувати належні документи, з урахуванням вказаної вислуги років позивача у пільговому обчисленні та зобов`язати відповідача направити вказані документи на адресу відповідного органу Пенсійного фонду.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 200/12030/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у справі № 200/12030/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв