Справа № 140/3136/22
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3136/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач -1) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 14.02.2022; зобов`язання призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення, починаючи з 14.02.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся 17.01.2022 до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із заниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII). Однак, ГУ ПФУ у Волинській області направило 28.01.2022 позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.01.2022 № 14, відповідно до якого йому відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Позивач не погоджується з таким рішенням та вказує, що він є громадянином, який потерпів внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має загальний стаж роботи понад 23 років, що підтверджується документами про стаж та трудовою книжкою, при цьому, довідкою Маневицької селищної ради Волинської області від 11.01.2022 № 15 підтверджено те, що позивач з 13.02.1968 по 20.09.1986 та з 27.09.1989 по даний час постійно проживав та проживає в селі Нові Підцаревичі Маневицького району Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а тому вважає, що має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2) та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що 17.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону № 796-ХІІ, яка надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем-2 прийнято рішення від 24.01.2022 № 14 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Вказує, що з поданих позивачем документів для призначення пенсії встановлено, що він є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС (3 категорії) та згідно довідки від 11.01.2022 № 15, виданої Маневицькою селищною радою, ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення в селі Нові Підцаревичі Камінь-Каширського району Волинської області (вказаний населений пункт відноситься до зони гарантованого добровільного відселення) проживає та зареєстрований з 13.02.1968 по 20.09.1986 та з 27.09.1989 по даний час. Оскільки позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення більше ніж 3 роки, тому набув право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ на 6 років. Однак згідно даних системи персоніфікованого обліку та поданих документів позивачем для призначення пенсії його страховий стаж на момент звернення становить менше ніж 23 роки (29 років - 6 років знижки), а саме 21 рік 3 місяці 3 дні, тому право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ позивач не має. При цьому вказує, що на підставі частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) до страхового стажу позивача, який становить 21 рік 3 місяці 3 дні, органом ПФУ зараховано наступні періоди роботи: робота в колгоспі з 15.01.1984 по 31.12.1984 (11 місяців 17 днів), з 01.01.1985 по 31.12.1985 (1 рік), з 01.01.1986 по 17.05.1986 (3 місяці 4 дні - 80 трудоднів); з 18.05.1986 по 12.05.1989 строкова військова служба (2 роки 11 місяців 25 днів); період роботи з 24.11.1989 по 31.12.2003 (14 років 1 місяць 8 днів), періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 (1 рік), з 21.01.2005 по 31.03.2005 (2 місяці 11 днів), з 02.04.2005 по 30.04.2005 (29 днів), з 05.05.2005 по 30.06.2005 (1 місяць 27 днів), з 02.10.2014 по 03.04.2015 період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку (6 місяців 2 дні). Разом з тим, зауважує, що довідка № 213 від 17.11.2007, видана ДП «Кузнецовськенергозахист» щодо періоду роботи ОСОБА_1 на вказаному підприємстві з 01.08.2005 по 13.11.2007 (додана до позову) позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії не подавалась, тому спеціалістами органу ПФУ не вивчалась. В той же час індивідуальні відомості про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб (Довідка ОК-5) не містять інформації про заробітну плату та відповідно про сплату страхованих внесків за нього ДП «Кузнецовськенергозахист» в період з 01.08.2005 по 13.11.2007. Крім того, трудова книжка, видана на ім`я позивача, не містить запису про факт роботи у вказаний вище період на даному підприємстві, тому період його роботи згідно довідки № 213 від 17.11.2007, виданої ДП «Кузнецовськенергозахист», до страхового стажу позивача бути зарахованим не може. Отже, за відсутності страхового стажу не менше 23 років право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону № 796-ХІІ позивач не має. Вважає, що відмова ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначенні пенсії позивачу є правомірною, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представник відповідача-2 у відзиві на позовну заяву позовних вимог також не визнав. Вказує, що, розглянувши заяву та додані до неї документи, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 24.01.2022 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за № 14 у зв`язку з тим, що позивач на дату звернення не досяг необхідного пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, та не набув страхового стажу. В означеному рішенні розраховано страховий стаж позивача, який склав 21 років 3 місяці 3 дні, при необхідних 23-х років стажу. Вважає, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області жодним чином не порушені права позивача при реалізації ним права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно працював чи працює або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11.12.1992 Волинською облдержадміністрацією.

17.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та рішенням якого від 24.01.2022 № 14 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений відповідно до Закону №1058-ІV, враховуючи норми статті 55 Закону №796-XII становить 55 років, водночас вік заявника 53 роки 11 місяців 4 дні; необхідний страховий стаж з 01.01.2022 по 31.12.2022 становить 23 роки, водночас страховий стаж заявника становить 21 рік 3 місяці 3 дні.

Листом від 28.01.2022 № 0300-0211-8/4631 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняте відповідачем-2 рішення від 24.01.2022 № 14.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону».

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування початкової величини (з роки) достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26.04.1986) по 31.07.1986.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Відповідно до пунктів 1.8, 1.9 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно працював чи працює або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11.12.1992 Волинською облдержадміністрацією.

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII.

Довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 11.01.2022 № 15 підтверджено те, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований і постійно проживає з 13.02.1968 по 20.09.1986 та з 27.09.1989 по даний час в селі Нові Підцаревичі Маневицького району (відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 №807-Х «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь-Каширського району) Волинської області.

При цьому, село Підцаревичі і село Нові Підцаревичі Маневицького району (відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 №807-Х «Про утворення та ліквідацію районів» в даний час Камінь-Каширського району) Волинської області це є один населений пункт, який згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок ЧАЕС і віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 31.01.2022 № 95.

На виконання вимог Порядку №22-1 позивач надав органу Пенсійного фонду України посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та довідку органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання на території радіоактивного забруднення, що не заперечується відповідачами.

Судом також встановлено, що позивач у період з 18.05.1986 по 12.05.1989 проходив строкову військову службу, що підтверджується довідкою Камінь-Каширського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.11.2021 №Л-453 та військовим квитком НОМЕР_2 .

Оскільки позивач з моменту аварії на ЧАЕС (тобто, 26.04.1986) проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відповідною довідкою, тому має право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Отже, факт постійного проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 з моменту аварії на ЧАЕС (тобто, 26.04.1986) та не менше 3 років станом на 01.01.1993 та до сьогодні дає йому право на зменшення пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Разом з тим, суд зауважує, що другою обов`язковою умовою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Як зазначалось вище, частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, для осіб, які набули право на зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, а саме - після досягнення 54-річного віку, у 2022 необхідний страховий стаж для призначення такої пенсії становить не менше 23 років (стаж, передбачений статтею 26 Закону №1058-IV (29), зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку (6)).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини другої вказаної статті, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку

Закон №1058-IV, яким запроваджено систему персоніфікованого обліку, набрав чинності з 01.01.2004.

Таким чином, набутий особою після цієї дати (01.01.2004) страховий стаж обчислюється виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.01.2022 №14 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення за призначенням пенсії становить 21 рік 3 місяці 3 дні.

При цьому, згідно з долученого відповідачем-1 до відзиву на позовну заяву розрахунку стажу для призначення пенсії, органом ПФУ зараховано позивачу наступні періоди роботи: робота в колгоспі з 15.01.1984 по 31.12.1984 (11 місяців 17 днів), з 01.01.1985 по 31.12.1985 (1 рік), з 01.01.1986 по 17.05.1986 (3 місяці 4 дні - 80 трудоднів); з 18.05.1986 по 12.05.1989 строкова військова служба (2 роки 11 місяців 25 днів); період роботи з 24.11.1989 по 31.12.2003 (14 років 1 місяць 8 днів), періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 (1 рік), з 21.01.2005 по 31.03.2005 (2 місяці 11 днів), з 02.04.2005 по 30.04.2005 (29 днів), з 05.05.2005 по 30.06.2005 (1 місяць 27 днів), з 02.10.2014 по 03.04.2015 період догляду за особою, яка досягла 80-річного віку (6 місяців 2 дні), всього 21 рік 3 місяці 3 дні.

Однак позивач стверджує, що його загальний страховий стаж станом на день звернення за призначенням пенсії становить більше 23 років, на підтвердження чого до позовної заяви останній долучив також довідку ДП «Кузнецовськенергозахист» від 17.11.2007 № 213, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював на вказаному підприємстві різноробочим на низькокваліфікованих ручних роботах на будівництві з 01.08.2005 (наказ від 01.08.2005 №17/к) по 13.11.2007 (наказ від 13.11.2007 №73/к).

Водночас у відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 заперечив факт подання позивачем до заяви від 17.01.2022 вказаної вище довідки та зазначив, що така довідка спеціалістами органу ПФУ не вивчалась.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що зазначений у довідці ДП «Кузнецовськенергозахист» від 17.11.2007 № 213 період роботи позивача з 01.08.2005 по 13.11.2007 мав місце після впровадження системи персоніфікованого обліку (01.01.2004), тому страховий стаж повинен підтверджуватися лише на підставі відомостей персоніфікованого обліку за вказаний період.

В індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості про період роботи останнього з 01.08.2005 по 13.11.2007 на ДП «Кузнецовськенергозахист» та відповідно про нарахування йому заробітної плати за вказаний період.

Крім того, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 не містить записів про факт роботи ОСОБА_1 у період з 01.08.2005 по 13.11.2007 на даному підприємстві.

Відтак суд погоджується з доводами представника відповідача-1 про те, що період роботи з 01.08.2005 по 13.11.2007 згідно довідки № 213 від 17.11.2007, виданої ДП «Кузнецовськенергозахист», до страхового стажу позивача не може бути зарахованим, оскільки такий не підтверджується відомостями персоніфікованого обліку.

Таким чином, оскільки страховий стаж позивача становить менше 23 років, тому позивач у віці 54 роки не набув права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, з огляду на що відповідачем-2 правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко