Справа № 140/8704/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8704/21 пров. № А/857/4539/22
№ А/857/7971/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Ковельської міської ради Волинської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року та на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року (суддя першої інстанції Ксензюк А.Я., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення від 29.07.2021 №10/68, яким безпідставно відмовлено в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться в межах міста Ковель; зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га відповідно до заяви від 26 листопада 2020 року та за наслідками розгляду прийняти рішення, у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Ковельської міської ради від 29 липня 2021 року №10/68 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано Ковельську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за його заявою від 26 листопада 2020 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ковельської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

04 січня 2022 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на правничу допомогу задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ковельської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням, вважаючи такі ухваленими з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, Ковельська міська рада Волинської області оскаржило їй в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржені судові рішення та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржуване рішення відповідача прийняте відповідно до законодавства , що регулює спірні правовідносини. Звертає увагу, що генеральним планом міста Ковеля не передбачено територій для ведення особистого селянського господарства. На генеральному плані міста Ковеля показані існуючі території луків, городів та сільськогосподарських угідь в межах міста, які перебувають у запасі для розміщення на перспективу містобудівних територій. Крім того, відповідно до вимог п.7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» зони сільськогосподарських виробничих територій є функціональною частиною сільських населених пунктів. На цих територіях можуть бути розміщені різні типи агропромислових комплексів, підприємств і цехів галузевих господарських центрів виробничих об`єктів, які належать акціонерним товариствам, кооперативам, особистим селянським та фермерським господарствам тощо. Отже, розміщення таких зон на території міст державними будівельними нормами не передбачено. Таким чином, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства не може бути розташована в межах міста, оскільки таке розташування суперечить нормативно-правовим актам та містобудівній документації, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до вимог ст. 118 ЗК України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваних судових рішеннях.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на судові рішення суду першої інстанції, ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 26.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Ковельської міської ради з листом, у якому просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка знаходиться на території м. Ковель.

Рішенням Ковельської міської ради від 28.01.2021 №4/105 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся в суд з позовом. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №140/2925/21 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Ковельської міської ради від 28.01.2021 №4/105 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 »; зобов`язано Ковельську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, яка знаходиться на території м. Ковель.

На виконання вказаного рішення суду 29.07.2021 Ковельська міська рада рішенням №10/68, у зв`язку з невідповідністю вимогам містобудівної документації, зокрема генеральному плану міста Ковель в частині відсутності проєктних територій для ведення особистого селянського господарства на території міста, а також враховуючи вимоги п.7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова території», згідно якого сільськогосподарські виробничі території є функціональною частиною виробничих територій сільських населених пунктів, враховуючи відсутність плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що забороняє передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб, відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради, не наданих у власність чи користування, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, розміщена на частині земельної ділянки, яка має цільове призначення «луки, городи, сільськогосподарські угіддя». Твердження відповідача про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації є безпідставним та не підтвердженим належними доказами. Позивачем до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства було додано, зокрема, графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідач, відмовляючи позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, виключних підстав для відмови у наданні дозволу визначеної статтею 118 ЗК України в спірному рішенні не навів. Отже, оскаржене рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправним.

Також суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 4000,00 грн є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Ковельської міської ради.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів «а», «б» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в» частини третьої статті 116 ЗК України).

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Отже, в межах даного спору Ковельська міська рада має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

При цьому порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому чинним законодавством не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17.

Таким чином, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із матеріалів справи видно, що Ковельська міська рада рішенням від 29.07.2021 №10/68 відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради, у зв`язку із відсутністю у генеральному плані міста Ковель сільськогосподарських виробничих територій, на яких можуть розміщуватись особисті селянські господарства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 №742-IV особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Згідно зі ст.ст. 18-20 ЗК України кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення, під яким слід розуміти встановлені законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимі межі використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами. Тобто, цільове використання земельної ділянки визначає той спосіб її використання, який встановлено для цієї ділянки.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, ділянки для ведення особистого селянського господарства є землями сільськогосподарського призначення.

Статтею 33 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Статтею 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлений режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб. Зокрема вказано, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

З генерального плану міста Ковеля слідує, що території для ведення особистого селянського господарства не передбачені.

Крім того, відповідно до вимог п.7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 ,,Планування та забудова територій зони сільськогосподарських виробничих територій є функціональною частиною сільських населених пунктів. На цих територіях можуть бути розміщені різні типи агропромислових комплексів, підприємств і цехів галузевих господарських центрів виробничих об`єктів, які належать акціонерним товариствам, кооперативам, особистим селянським та фермерським господарствам тощо.

Отже, розміщення таких зон на території міст державними будівельними нормами не передбачено.

Таким чином, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства не може бути розташована в межах міста, оскільки таке розташування суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам та містобудівній документації, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до вимог ст.118 ЗК України.

Отже, рішення Ковельської міської ради Волинської області від 29.07.2021 №10/68, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель Ковельської міської ради у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації є таким, що ухвалене правомірно, в межах наданих повноважень та на підставі законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки за наслідками розгляду справи не встановлено факту порушення прав чи інтересів позивача.

Щодо додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ковельської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу.

Таким чином, рішення та додаткове рішення суду необхідно скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Ковельської міської ради Волинської області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула