Справа № 300/6309/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2022 р. справа № 300/6309/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області (далі відповідач), в якому просить суд: стягнути з відповідача суму недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не було отримано нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017 на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 25.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
На виконання зазначеної ухвали від 25.10.2021 ОСОБА_1 подала до суду заяву від 03.11.2021, до якої долучила: заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав від 03.11.2021; копію заяви від 03.06.2020; копію заяви від 22.09.2020; копію листа від 10.03.2021 за № 0900-0401-8/8111.
Водночас позивач не уточнила зміст позовних вимог відповідно, а тому ухвалою від 08.11.2021 суд продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
18.11.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , до якої позивач долучила позовну заяву з уточненими позовними вимогами. Так, позивач просить суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, на користь ОСОБА_1 ; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області суму недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, на користь ОСОБА_1 .
Ухвалою від 19.11.2021 суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, поновив такий строк та відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Також пунктом 5 ухвали від 19.11.2021 суд витребував в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області: належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, пов`язаних з перерахуванням та виплатою пенсії ОСОБА_2 за період з листопада 2016 року по 07.05.2020 року; належним чином засвідчену копію відповіді на звернення ОСОБА_2 від 12.03.2020 року; докази виплати пенсії ОСОБА_3 за період з листопада 2016 року по 07.05.2020 року.
20.12.2021 на виконання вимог пункту 5 ухвали від 19.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надало суду належним чином засвідчені копії матеріалів, пов`язаних з перерахуванням та виплатою пенсії ОСОБА_2 за період з листопада 2016 року по 07.05.2020 року, до яких долучило довідку про виплачені суми пенсії ОСОБА_2 за період з 01.07.2019 по 01.05.2020. Представник відповідача повідомив, що ОСОБА_2 взята на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 01.07.2019, а тому вперше виплата пенсії розпочата в липні 2019 року. Також повідомлено, що надати копію відповіді на звернення ОСОБА_2 від 12.03.2020 немає можливості, оскільки звернення було адресоване Рубіжанському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Луганської області (а.с. 61-94).
24.12.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 від 24.12.2021 на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Позивач вказала на безпідставність доводів відповідача, викладені у відзиві. Так, згідно з частиною першою статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутнсоті входять до складу спадщини. Предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Позивач звернула увагу на висновок Виликої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 24.12.2020 у спарві № 510/1286/16-а, згідно якого стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, підлягає застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійнних виплат виключно за наявності таких умов: ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; ці суми мають бути не виплачені саме з вини держави в особі пенсійного органу. З огляду на те, що суми пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 01.06.2017 не виплачені саме з вини пенсійного органу, такі суми пенсії мають бути включені до складу спадщини ОСОБА_2 (а.с. 97-100).
Ухвалою від 03.03.2022 витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 ; пояснення щодо обставин нарахування та виплати ОСОБА_2 пенсії з 01.11.2016 по 01.07.2017; докази виплати ОСОБА_2 пенсії з 01.11.2016 по 01.07.2017; належним чином засвідчені копії всіх заяв та звернень ОСОБА_2 за період з 20.09.2018 по 06.05.2020.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала пенсію за віком та перебувала на пенсійному обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області.
Згідно довідки від 17.01.2015 № 1419-920015482 Про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» ОСОБА_2 змінила місце проживання: АДРЕСА_1 , на тимчасове місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 65).
З листопада 2017 року ОСОБА_2 змінила тимчасове місце проживання на постійне: АДРЕСА_3 (а.с. 70).
З 01.10.2018 ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Згідно розпорядження Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 46 від 25.02.2019 ОСОБА_2 знято з обліку з 01.03.2019 у зв`язку з виїздом до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області. Пенсію виплачено по 31.05.2018, за червень місяць 2018 року пенсія у розмірі 2635,11 грн. нарахована, але не виплачена (а.с. 82).
30.01.2019 Тисменицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області запит пенсійної справи позивача (а.с. 78).
28.02.2019 Рубіжанське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області направило Тисменицькому об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Івано-Франківської області пенсійну справу ОСОБА_2 .
За результатом розгляду питання про поновлення виплати позивачу пенсії комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам в складі посадових осіб відповідача прийняла рішення від 16.05.2019 про відновлення виплати позивачу пенсії з 01.10.2018 (а.с. 79).
06.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з листом № 153 про надання інформації про період перебування ОСОБА_2 на обліку в Рубіжанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, із зазначенням періоду та розміру виплаченої пенсії. Зазначена інформація необхідна для розрахунку поточної доплати пенсії за минулий час як внутрішньо переміщеній особі (а.с. 88).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 в справі № 300/209/20 стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 невиплачену заборгованість по пенсії з 01.10.2018 по 30.06.2019 включно в розмірі 25092,03 грн., на рахунок в відділенні уповноваженому банку Ощадбанку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 невиплачену пенсію з 01.06.2018 по 30.09.2018 включно, на рахунок в відділенні уповноваженому банку Ощадбанку; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії з 01.06.2018 по 30.06.2019, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 в справі № 300/209/20 набрало законної сили 08.09.2020.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

03.06.2020 ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_2 звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про виплату заборгованості по пенсії в сумі 25340,94 грн., яка належала ОСОБА_2 та не була нею отримана (а.с. 29). Факт родинних стосунків підтверджується долученими до позовної заяви копіями свідоцтв про народження та одруження НОМЕР_2 від 22.04.1966 та НОМЕР_3 від грудня 1999 (а.с. 8, 9).

Згідно інформаційного повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за № 90, обліковується борг як внутрішньо переміщеній особі в сумі 25092,03 грн. за період з 01.10.2018 по 30.06.2019. Згідно програми ППВП у вкладці «Аналітика нарахування» нарахований борг в сумі 40902,69 грн. за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 -15810,66 грн. та 01.10.2018 по 30.06.2019 25092,03 грн. Від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов додатковий атестат в якому зазначено, що у пенсійній справі ОСОБА_2 є нарахований борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018, але не виплачений. Пенсію за травень 2018 року виплачено (а.с. 92).

12.06.2020 ОСОБА_1 виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн.

22.09.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогою про виплату нарахованої але невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 31.10.2017 (а.с. 30).

Листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що із заявою про виплату недоотриманої пенсії за ОСОБА_2 позивач звернулась 03.06.2020, тому виплата недоотриманої пенсії проведена згідно частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не більше як за три роки до дня звернення, а саме за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн. (а.с. 16-17).

Листом № 0900-0401-8/8111 від 10.03.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило приватного нотаріуса Угорчак Н.М. про те, що на рахунку відповідача немає недоотриманої пенсії ОСОБА_2 (а.с. 37).

В липні 2021 року позивач знову звернулась до відповідача про виплату нарахованої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 31.10.2017.

Листом № 6971-6628/Ж-02/8-0900/21 від 31.08.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що детальні роз`яснення з цього питання надано листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 (а.с. 18).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо невиплати на користь ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, позивач звернулася з цим позовом до суду, в якому просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 01.06.2017.

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами та нормами права:

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб).

Згідно з статтею 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 14.09.2006, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною третьою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першою статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Судом встановлено, що згідно довідок від 17.01.2015 № 1419-920015482, від 13.09.2018 № ОСОБА_2 змінила своє постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , та перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа.

За вказаних обставин з 01.11.2016 ОСОБА_2 припинено виплату пенсії за віком. Так, згідно інформаційного повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за № 90, обліковується борг як внутрішньо переміщеній особі в сумі 25092,03 грн. за період з 01.10.2018 по 30.06.2019. Згідно програми ППВП у вкладці «Аналітика нарахування» нарахований борг в сумі 40902,69 грн. за період з 01.11.2017 по 30.04.2018 -15810,66 грн. та 01.10.2018 по 30.06.2019 25092,03 грн.

Факт нарахування ОСОБА_2 пенсії в період з 01.11.2016 по 01.06.2017 та наявності боргу за цей період підтверджується протоколами в її пенсійній справі від 20.04.2018, від 21.05.2018 (а.с. 71, 76), протоколом розрахованого боргу від 23.04.2018 (а.с. 74).

Також на запит відповідача від 06.03.2020, від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов додатковий атестат в якому зазначено, що по пенсійній справі ОСОБА_2 рахується нарахований, але не виплачений борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018. Пенсію за травень 2018 року виплачено (а.с. 88, 92).

Факт не виплаченої пенсії та наявності заборгованості по пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 не заперечується відповідачем. У відзиві на позов відповідач вказав, що така заборгованість по пенсії перед ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеною особою окремо обліковувалася та підлягала виплаті в порядку, встановленому урядом України. Однак такий порядок на час смерті ОСОБА_2 не був затверджений.

Суд зазначає, що механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визначає Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 за № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 365).

Відповідно до пункту 11 Порядку № 365 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Як встановлено судом вище, за результатом розгляду питання про поновлення виплати ОСОБА_2 пенсії Комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам 16.05.2019 прийняла рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.10.2018 (а.с. 79).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

В спірному випадку на підставі вищевказаного рішення Комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 16.05.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновило виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2019, що підтверджується довідкою про виплату суми пенсії ОСОБА_2 у пенсійній справі № 90 (а.с. 94).

Суд звертає увагу на те, що обставини виникнення боргу з нарахованої, але не виплаченої пенсії ОСОБА_2 , були предметом дослідження під час розгляду Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративної справи № 300/209/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Згідно рішення від 26.05.2020 в справі № 300/209/20, яке набрало законної сили 08.09.2020, Івано-Франківський окружний адміністративний суд дійшов висновку про наявність в ОСОБА_2 права на отримання невиплачену заборгованість по пенсії з 01.06.2018 по 30.06.2019.

При цьому, Івано-Франківський окружний адміністративний суд зазначив:

«… Відповідно до норм чинного законодавства, держава взяла на себе зобов`язання щодо вжиття всіх можливих заходів з метою урегулювання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а отже, відсутність підзаконного нормативно-правового акту щодо порядку виплати соціальних виплат, які не виплачені за минулий період з вини органів пенсійного фонду, на думку суду, не є підставою для невиплати нарахованої позивачу суми пенсії.

Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом «закон» - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

При цьому, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18, висновки в якій підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення, про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вказаної постанови від 04.09.2018, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно, посилання відповідача на відсутність визначеного постановою Кабінету Міністрів України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, є безпідставними.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави…».

Суд звертає увагу на те, що підстави виникнення боргу з нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.11.2016 по 01.06.2017, ті ж самі, що й боргу за період з 01.06.2018 по 30.06.2019, а тому в ОСОБА_2 ще за життя виникло права на отримання невиплаченої за період з 01.06.2018 по 30.06.2019 пенсії.

При цьому факт звернення ОСОБА_2 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення невиплаченої заборгованості по пенсії, свідчить про те, що ОСОБА_2 ще за життя вчиняла дії щодо отримання нарахованої пенсії, але не виплаченої з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, за період з 01.11.2016 по 30.06.2019.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд за результатом розгляду справи № 300/209/20 відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 невиплачену пенсію за період з 01.11.2016 по 31.05.2018. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині вимог суд виходив з того, що згідно розпорядження про виплату пенсії ОСОБА_2 від 25.02.2019, виданого Рубіжанським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України, пенсію їй виплачено по 31.05.2018 включно. Заборгованість по 31.05.2018 відсутня.

Натомість під час розгляду цієї справи суд встановив, що такі обставини про виплату ОСОБА_2 пенсії по 31.05.2018 включно не відповідають дійсності, оскільки згідно інформаційного повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за № 90, від Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов додатковий атестат в якому зазначено, що по даній справі нарахований, але не виплачений борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 (а.с. 92). Вказані обставини не були предметом оцінки суду у справі № 300/209/20.

Як встановлено судом вище, факт не виплаченої пенсії та наявності заборгованості по пенсії перед ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 не заперечується відповідачем.

Порядок виплати пенсії за минулий час регламентований статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до частини першої вказаної статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Таким чином, для виплати пенсії за минулий час необхідно встановити обов`язкову умову такої виплати, а саме: з чиєї вини пенсіонера чи органу, що призначає і виплачує пенсію, - не отримані нараховані суми пенсії.

Судом встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.11.2016 у зв`язку із зміною постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , та взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, нарахована ОСОБА_2 пенсія з 01.11.2016, невиплачена через відсутність порядку та механізму виплати такої пенсії за минулий час, що свідчить про наявність саме в Держави в особі уповноваженого нею органу, що призначає і виплачує пенсію, вини щодо невиплати пенсіонеру такої пенсії за минулий час.

Так, взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку Державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

В судовій практиці виробилася усталена практика про те, що не прийняття Державою в особі відповідного компетентного органу влади порядку виплати заборгованості по пенсійних чи інших виплатах, чи відсутність в Держави коштів на проведення таких виплат, свідчить про неправомірність поведінки саме Держави і не звільняє її від виконання обов`язку перед особою по виплаті таких коштів.

За вказаних обставин, відповідно до вимог частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані ОСОБА_2 з 01.11.2016 суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому мали бути виплачені ОСОБА_2 за минулий час без обмеження будь-яким строком, однак за її життя так і залишились невиплаченими.

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , її донька - ОСОБА_1 звернулася 03.06.2020 до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про виплату заборгованості по пенсії в сумі 25340,94 грн., яка належала ОСОБА_2 та не була нею отримана (а.с. 29).

Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера регламентована статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Згідно з частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Частиною третьою визначено, що у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою 03.06.2020 про виплату заборгованості по пенсії, яка належала ОСОБА_2 та не була нею отримана, в межах визначеного частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Натомість 12.06.2020 ОСОБА_1 виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 лише за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн. При цьому, згідно інформаційного повідомлення від 04.06.2020 № 98 «Про розгляд звернення ОСОБА_2 », яке міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_2 за № 90, відповідач володів інформацією про додатковий атестат Рубіжанського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому зазначено, що по даній справі є нарахований, але не виплачений ОСОБА_2 борг за період з 01.11.2016 по 30.04.2018 (а.с. 92).

Так, 22.09.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з вимогою про виплату нарахованої, але невиплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 31.10.2017 (а.с. 30). Однак, листом № 3043-3029/Ж-04/8-0900/20 від 01.10.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що із заявою про виплату недоотриманої пенсії за ОСОБА_2 позивач звернулася 03.06.2020, тому виплата недоотриманої пенсії проведена згідно частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не більше як за три роки до дня звернення, а саме за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн. (а.с. 16-17).

Суд вважає безпідставними такі доводи відповідача про застосування передбаченого частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» трьохрічного строку з дня звернення для виплати нарахованої суми пенсії, на виплату якої пенсіонер мав право.

З огляду на встановлені вище обставини, пенсія ОСОБА_2 , в тому числі, за період з 01.11.2016 по 02.06.2017, невиплачена з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

ОСОБА_1 вчасно (в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) звернулася до Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою 03.06.2020 про виплату заборгованості по пенсії ОСОБА_2 , а тому в позивача також відсутня вина щодо неотримання нарахованої за період з 01.11.2016 по 02.06.2017 пенсії ОСОБА_2 в порядку, передбаченому частиною другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.07.2020 в справі № 750/8819/19 при розгляді цивільної справи, то суд не бере уваги вказане рішення касаційного суду, оскільки воно не є релевантним джерелом для цієї адміністративної справи, з огляду на те, що стосується правовідносинах щодо права спадкування пенсійних виплат та застосування іншої норми частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, зважаючи на вимоги частини другої статті 46, частини другої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 має право на отримання нарахованих сум пенсії ОСОБА_2 за період з 01.11.2016 по 02.06.2017, оскільки такі суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а тому мають бути виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком.

За вказаних обставин, суд вважає протиправною відмову відповідача виплати позивачу суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01.11.2016 по 02.06.2017.

Суд звертає увагу на те, що згідно позовних вимог ОСОБА_1 вказала період, за який нарахована, але невиплачена ОСОБА_2 пенсія, на отримання якої позивач має право, - з 01.11.2016 по 01.06.2017. Натомість суд встановив, що ОСОБА_1 виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 03.06.2017 по 30.06.2019 в сумі 62322,47 грн., тобто позивач не включила 02.06.2017 в період за який ОСОБА_1 недоотримала нараховану пенсію ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що ефективним засобом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану ОСОБА_2 , але невиплачену за період з 01.11.2016 по (тобто включно) 02.06.2017. При цьому суд також виходить з того, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 сум недоотриманої пенсії за вказаний вище період, яка належала ОСОБА_2 , але не була отримана нею за життя, є передчасною та не відповідає способам захисту порушеного права в адміністративних правовідносинах. Наслідком задоволення вимоги про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану ОСОБА_2 , але невиплачену за період з 01.11.2016 по 02.06.2017, є виплата таких коштів.

Підсумовуючи свої попередні висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію № 203 від 20.10.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.

З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 681,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у виплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії, яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але невиплачена за період з 01.11.2016 по 02.06.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) пенсію за віком, нараховану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але невиплачену за період з 01.11.2016 по 02.06.2017.

Відмовити в задоволенні решти позову.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 681 (шістсот вісімдесяти однієї) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.