Справа № 280/2873/22
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

10 травня 2022 рокуСправа № 280/2873/22 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Чернова Ж.М., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» про забезпечення позову у справі

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» (69065, м.Запоріжжя, вул.Електрозаводська, буд. 3)

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166)

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Разом із позовною заявою представником позивача адвокатом Шкабуро О.В. подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити стягнення на підставі рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі, щодо оскарження зазначеного рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що 14.01.2022 уповноваженою особою ГУ ДПС у Запорізькій області в порядку п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України було прийнято рішення №13/08-01-13-05 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу. На переконання заявника, таке рішення містить ознаки протиправності, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом щодо його оскарження. Водночас, рішення контролюючого органу, прийняте в порядку п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України, мають силу документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (в т.ч. стягнення коштів з рахунків платника податків у банках). З огляду на викладене, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся до суду. Також, заявник додатково вказує на існування реальної загрози завдання шкоди правам позивача, в тому числі й матеріальним, внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі, оскільки існує загроза подальшого списання коштів з банківських рахунків позивача грошових коштів, з якого виплачується заробітна плата. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити подану ним заяву про забезпечення позову.

З урахуванням приписів ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглянув заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та документи, долучені на її обґрунтування, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 4 статті 150 КАС України встановлено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною першою ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення).

Аналогічні правові висновки зазначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі № 640/2326/19.

З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В силу ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень закону, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

При цьому, з аналізу вищенаведених приписів статті 150 КАС України слідує, що цією нормою закону визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведених норм процесуального закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

При цьому, інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

За змістом заяви про забезпечення позову підставою для звернення позивача до суду є протиправне, за твердженням позивача, рішення суб`єкта владних повноважень про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу. При цьому, у силу норм чинного законодавства вказане рішення контролюючого органу є підставою для безспірного стягнення за інкасовими дорученнями коштів з рахунків позивача у банках.

Як вбачається зі змісту рішення №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 ГУ ДПС у Запорізькій області про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу (копія такого наявна у матеріалах справи), таке рішення винесене уповноваженою особою ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідно до п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України, та згідно з яким вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.

Нормами п. 95.1. і 95.2. ст.95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За змістом п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу приписів абз. 2 - 4 п. 95.5 ст. 95 цього ж Кодексу у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правовий аналіз наведених норм п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України дає суду підстави для висновку про те, що основними умовами застосування цього законодавчого положення є одночасно: 1. наявність у платника податків податкового боргу, що виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки; 2. такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати; 3. відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Виходячи з вимог податкового законодавства, самостійно зазначені платником податків у податковій звітності податкові зобов`язання вважаються узгодженими і не підлягають оскарженню, а тому підлягають лише безумовному виконанню шляхом сплати у повному обсязі і в установлені строки.

Нормами абз. 2 - 4 п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено окремо спрощену процедуру стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за визначеними і задекларованими платником податків податковими зобов`язаннями. Так, стягнення коштів за вказаною процедурою здійснюється за рахунок як готівки, що належить платнику податків, так і безготівкових коштів такого платника податків, які знаходяться на рахунках у банках, що обслуговують такого платника.

При цьому, єдиним достатнім документом для такого стягнення визначено рішення керівника контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках, яка є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.

Загальні засади списання банком коштів з рахунків платників податків/суб`єктів господарювання за ініціативою органу ДПС (органу стягнення) встановлено главою 11 «Списання банком коштів з рахунків платників податків/суб`єктів господарювання» Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі Інструкція №22).

Відповідно до п.п. 11.2, 11.4 гл. 11 Інструкції №22 визначено, що стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції, в тому числі: з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) на паперовому носії за формою, наведеною в додатку 8 до цієї Інструкції, або створює його в електронній формі.

У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Судове рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Банк, що обслуговує стягувача, приймає інкасові доручення (розпорядження) протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання.

Стягувач доставляє інкасове доручення (розпорядження) в банк платника самостійно (через працівника стягувача, рекомендованим або цінним листом тощо).

Згідно з п. 11.6 гл. 11 Інструкції №22 банк платника приймає до виконання інкасове доручення (розпорядження) стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника.

З аналізу наведених законодавчих приписів слідує, що рішення контролюючого органу, прийнятті ним в порядку п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України, мають силу документу, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (в т.ч. стягнення коштів з рахунків платника податків у банках).

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник не погоджується з прийнятим рішенням ГУ ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, прийнятим в порядку п.95.5. ст. 95 Податкового кодексу України, та оскаржує його в судовому порядку.

У контексті з наведеним, суд враховує те, що у відповідності до ч. 4 ст. 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Водночас, згідно із меморіальним ордером АТ «ТАСКОМБАНК» від 28.01.2022 №932 з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 209190,78 грн., з призначенням платежу «стягнення податкового боргу рішення уповноваженої особи ГУ ДПС у Запорізькій області №13 від 14.01.2022».

Згідно із меморіальним ордером АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31.01.2022 №М01317GZI3 з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 48442,95 грн., з призначенням платежу «від 14.01.2022 №13».

Згідно із меморіальним ордером АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31.01.2022 №М01317ЕZI8 з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 303,90 грн., з призначенням платежу «від 14.01.2022 №13».

Згідно із меморіальним ордером АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.02.2022 №М02025NU8V з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 21137,24 грн., з призначенням платежу «№13 від 14.01.2022».

Згідно із меморіальним ордером АТ «ТАСКОМБАНК» від 16.02.2022 №5641 з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 1100,00 грн., з призначенням платежу «стягнення податкового боргу рішення уповноваженої особи ГУ ДПС у Запорізькій області №13 від 14.01.2022».

Згідно із меморіальним ордером АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.02.2022 №М02178L7JV з поточного рахунку ПрАТ «Електротехнологія» перераховано на рахунок ГУК у Запорізькій області, банк отримувача Казначейство України - 1666,18 грн., з призначенням платежу «№13 від 14.01.2022».

За таких обставин, згідно із наведеними меморіальними ордерами, на виконання рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.01.2022 №13/08-01-13-05 з рахунків ПрАТ «Електротехнологія», відкритих у АТ «ТАСКОМБАНК» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з 28.01.2022 по 17.02.2022 стягнуті кошти в розмірі 281841,05 грн. на погашення податкового боргу з ПДВ, що засвідчує часткове виконання оскаржуваного рішення.

Наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ПрАТ «Електротехнологія», за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваного рішення №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду адміністративної справи №280/2873/22, то стверджувати на даний час про це неможливо, водночас, у разі встановлення протиправності оскаржуваного рішення та задоволенні позовних вимог про його скасування, заявнику в майбутньому доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), які будуть стягнуті на виконання рішення №13/08-01-13-05 від 14.01.2022.

Отже, враховуючи зазначене, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення підставі рішення ГУ ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/2873/22, можливе настання негативних майнових наслідків для заявника, в подальшому для виправлення яких буде необхідно докласти значних зусиль, а рішення суду не забезпечить в повній мірі відновлення порушених прав позивача та не призведе до приведення правовідносин у попередній стан.

При цьому, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення підставі рішення ГУ ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/2873/22 не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища заявника до розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією NR (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Суд також наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні у справі Беєлер проти Італії, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що достатнім, допустимим і належним способом, який дозволить зберегти існуюче становище заявника до вирішення справи по суті позовних вимог, є вжиття заходів забезпечення позову у спосіб саме зупинення стягнення на підставі рішення ГУ ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/2873/22.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких буде подано в майбутньому позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вжити зазначені заходи забезпечення позову з метою захисту прав та законних інтересів заявника. При цьому вжиті заходи забезпечення є своєчасними, відповідають предмету позову, а також є співрозмірними із заявленими вимогами, необхідними і достатніми для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення та спрямовані на те, щоб зберегти існуюче становище заявника до розгляду справи по суті.

Крім того, суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №280/2873/22.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Електротехнологія» (69065, м.Запоріжжя, вул.Електрозаводська, буд. 3, ) про забезпечення позову задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №13/08-01-13-05 від 14.01.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №280/2873/22.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.М. Чернова