Справа № 120/391/22-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 травня 2022 р. Справа № 120/391/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

12.01.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд подано адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вінницької міської ради (далі - відповідач, Рада). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати п.п. 30 п. 2 Додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24.12.2021 № 776 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що межує із земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:1219, яка розташована за межами с. Вінницькі Хутори.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва.

Рішенням 16 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 24.12.2021 № 776 йому відмовлено в наданні відповідного дозволу, у зв`язку із ненаданням погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні такої особи та довідки садового товариства про користування земельною ділянкою.

Позивач вважає відмову протиправною і такою, що не відповідає положенням статті 118 Земельного кодексу України, а тому з метою захисту своїх прав звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Мотивуючи незгоду із оскарженим рішенням органу місцевого самоврядування акцентує увагу на тому, що Рада дійшла передчасного та помилкового висновку, що бажана для нього земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні іншої особи.

Ухвалою від 13.01.2022 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

21.01.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 13.01.2022.

Ухвалою суду від 26.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Також ухвалою від 26.01.2022 витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідченні документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

22.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що бажана для позивача земельна ділянка знаходиться у користуванні третіх осіб, а саме садового товариства "Росток".

За таких обставин відповідач вважає рішення від 24.12.2021 № 776 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в частині що стосується ОСОБА_1 правомірним, оскільки у разі перебування земельної ділянки щодо якої подано клопотання у власності чи користуванні іншої особи, разом із клопотанням про надання дозволу повинна подаватися погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, якого позивачем не надано. Тому Рада просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд дослідивши аргументи викладені у заявах по суті справи та оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

10.11.2021 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що межує із земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:1219 та розташована за межами с. Вінницькі Хутори.

До клопотання позивачем долучено копію паспорта та графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки

За результатами розгляду клопотання, рішенням 24.12.2021 № 776 позивачу відмовлено в наданні відповідного дозволу, у зв`язку із ненаданням погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні такої особи та довідки садового товариства про користування земельною ділянкою.

Позивач вважає відмову протиправною та такою, що не відповідає положенням статті 118 Земельного кодексу України, а тому з метою захисту своїх прав звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Приписами підпунктів "а", "б" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Так, згідно пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із системного аналізу вищезазначених норм вбачається виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно приписів частини 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Водночас, згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, у разі перебування бажаної для заявника ділянки у власності чи користуванні третіх осіб, до клопотання додається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), адже безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, не допускається.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, однак відповідач відмовив у наданні дозволу у зв`язку із ненаданням погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні садового товариства "Росток" та довідки садового товариства про користування земельною ділянкою.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Водночас, в силу приписів статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Керуючись статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації, зокрема, підлягають: право власності чи право користування земельною ділянкою.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990).

Суд зазначає, що приймаючи спірне рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач обмежився виключно висновком про знаходження землі у користуванні садового товариства та ненадання позивачем погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки. При цьому у рішенні не вказано у чийому користуванні знаходиться бажана для позивача земельна ділянка та не наведено посилань на належний документ який підтверджує речове право інших суб`єктів на обрану позивачем ділянку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання покладеного процесуальним Законом обов`язку при розгляді справи у суді Радою не надано доказів того, що позначена позивачем на графічних матеріалах земельна ділянка перебуває у користуванні садового товариства чи інших суб`єктів.

Ухвалою суду від 26.01.2022 витребувано у відповідача докази, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, однак таких доказів Радою не подано.

При цьому у відзиві представником відповідача зроблено посилання на існування рішення органу місцевого самоврядування від 29.09.1988 № 264 про передачу земельної ділянки третім особам. Однак як самого рішення так і оформленого на його підставі документу, що підтверджує право третіх осіб на бажану для позивача земельну ділянку Радою до суду не подано.

Не доведення відповідачем факту перебування обраної позивачем земельної ділянки у користуванні третіх осіб вказує на неправомірність висновку Ради про обов`язок позивача подати разом із клопотанням погодження землекористувача на вилучення цієї земельної ділянки.

З огляду на вищезазначене, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправною, а відтак, п.п. 30 п. 2 Додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24.12.2021 № 776 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою реалізації судом повноваження про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача є встановлення того, що для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

Тобто, із урахуванням обставин цієї справи, передумовою для зобов`язання відповідача надати бажаний для позивача дозвіл, є встановлення того, що земельна ділянка вказана у його клопотанні є вільною.

Безспірним є той факт, що із урахуванням змін меж населених пунктів та результатів проведеної адміністративно - територіальної реформи, саме Вінницька міська рада є органом місцевого самоврядування, який вправі розпоряджатися землею, яку позивач намагається отримати у власність.

Відповідно до п. «а» та «д» ч. 1 ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; д) організація землеустрою.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 19 Закону України «Про землеустрій», до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності.

Статтею 35 вказаного Закону передбачено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 3, 7, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, в процесі прийняття рішення (вчинення дій) суб`єкт владних повноважень повинен діяти: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Із урахуванням встановлених при розгляді цієї справи обставин, суд доходить висновку, що при вирішенні ініційованого позивачем земельного питання, відповідач - орган який вправі розпоряджатися землею та зобов`язаний вести її облік, інвентаризацію, достовірно встановлювати місце розташування та правовий режим земельних ділянок, вказаних нормативних приписів не дотримався. Це проявилося у тому, що відмовивши позивачу у задоволенні клопотання та наданні бажаного дозволу, Вінницька міська рада, маючи на це повноваження, достеменно, повно та об`єктивно не встановила правового режиму земельної ділянки щодо якої звернувся позивач, зіславшись при цьому на ймовірні факти її використання іншою особою та не дослідивши дійсного правового режиму цієї землі.

Такі недоліки у реалізації суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, крім того що характеризують оскаржене рішення як неправомірне, позбавляють суд можливості перевірити факт дотримання позивачем усіх умов, що є необхідними для надання йому бажаного дозволу.

Для виправлення раніше допущених недоліків, Вінницька міська рада повинна повно, об`єктивно та достовірно встановити правовий режим бажаної для позивача земельної ділянки, використовуючи при цьому належні, допустимі правовстановлюючі документи і лише із їх урахуванням ґрунтувати власний висновок про наявність чи відсутність прав інших осіб на земельну ділянку щодо якої звернувся позивач.

Крім цього, суд враховує, що на момент ухвалення цього судового рішення в Україні діє воєнний стан.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні за визначених підстав в умовах якого допускається тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Одне із таких обмежень встановлено Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року яким внесені зміни до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Зазначене виключає підстави для задоволення позовних вимог у бажаний для позивача спосіб, адже обрання судом під час дії воєнного стану способу захисту порушених прав у вигляді зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення документації із землеустрою прямо суперечитиме Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-XI та фактично покладатиме на Раду обов`язок прийняти рішення, ухвалення якого цим Законом заборонено.

Тому порушені права позивача підлягають захисту у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що межує із земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:1219, що розташована за межами с. Вінницькі Хутори із урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., на його користь слід стягнути частину цієї суми у розмірі 496, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.п. 30 п. 2 Додатку 2 рішення Вінницької міської ради від 24.12.2021 № 776 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення та поновлення договору сервітуту, припинення договору оренди, внесення змін до рішень Вінницької міської ради" в частині відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.11.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що межує із земельною ділянкою кадастровий номер :05:001:1219, що розташована за межами с. Вінницькі Хутори, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Вінницька міська рада - вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович