Справа № 420/9344/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9344/21
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

при секретарі Вишневській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департамента економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 420/9344/21 за позовом Приватного підприємства "Ладатур" до Департамента економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року приватне підприємство "Ладатур" (далі - ПП "Ладатур") звернулось з вищевказаним адміністративним позовом , у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 05.04.2021 № 17/0-2021 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17;

- зобов`язати відповідача продовжити виконання договору Про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 05.04.2021 Одеською обласною державною адміністрацією Управлінням транспортно-комунікаційної інфраструктури відносно перевізника ПП Ладатур було видано наказ № 17/0-20211 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17, яким договір Про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17 між Одеською обласною державною адміністрацією Управлінням транспортно-комунікаційної інфраструктури (Організатор) та ПП Ладатур (Перевізник) було розірвано в односторонньому порядку з 12.04.2021, та прийнято рішення призначити інших автомобільних перевізників для обслуговування автобусних маршрутів, які обслуговував перевізник ПП Ладатур.

В оскаржуваному наказі Одеська обласна державна адміністрація Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури, як на підставу для розірвання в односторонньому порядку, посилається на лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03- 2020, на лист управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 16.07.2020 № 04-08/736 та п. 4.3. договору Про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17, проте, ніякі акти, протоколи, фото або відеофіксація, нібито правопорушень, та приписи про перевірки щодо ПП Ладатур не складались, не надавались, та директором ПП Ладатур чи ким-небудь, не підписувались, оскільки ніяких перевірок в ПП Ладатур не проводилось. Тобто, організатором порушені вимоги чинного законодавства та п. 4.3.2. договору, а саме: зафіксоване комісійним обстеженням організатора перевезень, яке проводиться не частіше одного разу на місяць, порушення перевізником умов договору, за результатами якого складено відповідний акт і надано час (не менше 14 днів) на усунення перевізником порушень.

Перш ніж звернутися за захистом порушених прав та законних інтересів, ПП Ладатур в досудовому порядку намагався вирішити проблему, що склалася, тому в письмовій формі звертався до начальника Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації Орехова А.В. щодо, нібито, проведеної перевірки і надання відповідних документів перевірки, також звертався в письмовій формі до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, оскільки, нібито, перевірка проводилася спільно, проте чіткої відповіді, і тим більше належним чином оформлених документів перевірки, ПП Ладатур так і не отримав. Єдиним документом, який отримав водій ПП Ладатур ОСОБА_1 від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, була постанова про притягнення водія до адміністративної відповідальності за ст. 133-1 ч. 8 КУпАП України за те, що він, нібито, зберігав транспортний засіб, що використовується для перевезення пасажирів поза встановленим місцем його стоянки, проте водій ПП Ладатур ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Одеській області і постанова була скасована судом, оскільки відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що жодних умов договору перевізник ПП Ладатур не порушував; ніякі перевірки, в ПП Ладатур не проводились, ніяких належним чином оформлених документів уявних перевірок, перевізник ПП Ладатур не підписував та не отримував.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що за результатами засідання обласного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування 04.08.2017 з позивачем укладено договір № 62/17 про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 591/592 Одеса АС АВ Привоз Михайлопіль (ч/з Іванівку), 619/320 Одеса АС АВ Привоз Конопляне, 750/751 Конопляне Одеса АС АВ Привоз, 987/898 Одеса АС АВ Привоз Миколаївка АС (ч/з Доброслав), 512/511 Одеса АС АВ Привоз Михайлопіль (далі договір).

Проте у межах проведення перевірок виконання перевізниками договірних зобов`язань організатором спільно з представниками Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції було встановлено грубі порушення ПП Ладатур умов договору та вимог чинного законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи викладене, а також важливість недопущення порушень, що ставлять під загрозу життя та здоров`я пасажирів внутрішньообласних автобусних маршрутів загального користування Одеської області, управлінням відповідно пункту 4.3. зазначеного вище договору прийнято рішення про його розірвання у встановленому порядку. Зазначене рішення оформлене наказом управління від 05.04.2021 №17/0-2021.

01.09.2021 Одеський окружний адміністративний суд ухвалою здійснив заміну первісного відповідача Управлінням транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеською обласною державною адміністрацією на його правонаступника - Департамент економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації (а.с.142-143).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 25.11.2021 позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував наказ Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 5 квітня 2021 року № 17/0-2021 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17.

Зобов`язав Департамент економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації продовжити виконання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17.

Стягнув з Департаменту економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації на користь Приватного підприємства Ладатур 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що перевірки, які проводяться організатором перевезень, здійснюються не як захід державного контролю, а у межах перевірки виконання стороною-перевізником зобов`язань за договором про організацію перевезень;

- судом першої інстанції підтверджено відсутність чітко встановленої законодавством форми документу, у якому здійснюється фіксування виявлених порушень договірних зобов`язань, проте одночасно робиться висновок про недостатність інформаційної довідки з відображенням порушень, підписаної представниками управління та поліції, для попередження перевізника, що свідчить про упередженість рішення;

- судом першої інстанції не враховано жодні доводи відповідача, натомість рішення ґрунтується лише на спотворених фактах позивача, про що свідчить аналіз викладених судом обставин без їх співставлення із фактами і доказами відповідача;

- суд першої інстанції безпідставно послався на частину шосту статті 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки зазначена частина закону стосується абсолютно іншого виду договору, який встановлює підстави для розірвання договору між перевізником та пасажиром.

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

16.05.2022 від Департамента економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а.с.223).

Директор ПП «Ладатур» направив заяву про розгляд справи без його участі (а.с.225).

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що між Одеською обласною державою адміністрацією, як Організатором, в особі начальника управління транспортно-комунікаційної інфраструктури, та ПП Ладатур, як Перевізником, в особі директора, укладено договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17, предметом якого є надання Організатором Перевізнику права на перевезення пасажирів та багажу на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування: 591/592 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль (ч/з Іванівку); 619/620 Одеса АС АВ Привоз-Конопляне; 750/751 Конопляне-Одеса АС АВ Привоз; 897/898 Одеса АС АВ Привоз-Миколаївка АС (ч/з Доброслав); 512/511 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль, на умовах, визначених рішенням конкурсного комітету та цим Договором.

Наказом Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 5 квітня 2021 року № 17/0-2021 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17 (а.с.21) наказано, зокрема:

1. Розірвати договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17 з перевізником ПП Ладатур () відповідно до пункту 4.3. договору з 12.04.2021.

2. Призначити інших автомобільних перевізників для обслуговування автобусних маршрутів 591/592 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль (ч/з Іванівку) (код за реєстром 820), 619/620 Одеса АС АВ Привоз-Конопляне (код за реєстром 821), 750/751 Конопляне-Одеса АС АВ Привоз (код за реєстром 822); 897/898 Одеса АС АВ Привоз-Миколаївка АС (ч/з Доброслав) (код за реєстром 825), 512/511 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль (код за реєстром 1027) та винести питання визначення перевізника на обслуговування зазначених автобусних маршрутів на розгляд обласного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування.

Згідно зі змістом зазначеного наказу, його прийнято, керуючись статями 5, 6, 7, 14 та 42 Закону України Про автомобільний транспорт, пунктом 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081.

Підставою для прийняття зазначеного наказу був лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020, а також не усунення недоліків організації перевезення пасажирів, викладених у листі управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 16.07.2020 № 04-08/736.

Не погоджуючись з наказом Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 5 квітня 2021 року № 17/0-2021 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17, позивач звернувся до суду з вищенаведеними вимогами.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що жодних конкретних обставин щодо допущених позивачем порушень умов договору та їх встановлення (фіксації), як доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу, відповідачем не зазначено та доказів на їх підтвердження не надано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується також і іншими критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури /, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку/

Предметом спору у справі, що розглядається є правомірність рішення відповідача про розірвання договору на підставі якого позивач здійснював перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції, як інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (дивись, зокрема, рішення Європейського суду з прав людини у cправі «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktцrer Aktiebolag v. Sweden), від 7 липня 1989 року,).

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права здійснювати певний вид підприємницької діяльності.

Тож у спірних правовідносинах слід застосовувати прецедентні рішення які стосуються прав позивача у контексті статі 1 Протоколу Першого та статей 6 Європейської конвенції з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

З огляду на вищенаведені релевантні джерела права та правові підстави позову, суд передусім повинен надати відповідь на питання чи було таке втручання законним (пункт 1 частини 2 статі 2 КАС України), чи була легітимна мета (це той кінцевий наслідок, до якого прагне держава, пункт 2 частини 2 статі 2 КАС України ), та чи дотриманий необхідний баланс між інтересами позивача та державними інтересами (пункт 8 частини 2 статі 2 КАС України).

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III), Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 р. № 1081 (далі Порядок № 1081).

Відповідно частин 1, 3 статті 5 Закону № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, зокрема: на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації. (ст. 7 Закону № 2344-III)

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону № 2344-III власники (користувачі) автобусів, що використовуються для перевезення пасажирів на комерційній основі, повинні забезпечувати їх зберігання у спеціально пристосованих для цього приміщеннях, гаражах, на майданчиках, стоянках, забезпечених засобами охорони.

Власникам (користувачам) транспортних засобів забороняється зберігання їх у житлових зонах поза спеціально відведеними для цього майданчиками.

Органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції приймають рішення про організацію місць зберігання транспортних засобів на відповідній території та здійснюють контроль за їх діяльністю відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону № 2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати (ч. 1 ст. 31 Закону № 2344-III).

Частинами 1, 6 статті 42 Закону № 2344-III передбачено, що договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Дія договору перевезення пасажира автомобільним транспортом може бути припинена за ініціативою автомобільного перевізника чи водія автомобільного транспортного засобу, якщо пасажир:

- перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння;

- порушує громадський порядок;

- пред`являє заборонений до перевезення багаж або багаж, який за габаритами не відповідає встановленим нормам;

- порушує інші вимоги правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Згідно з підпунктом 2 пункту 55 Порядку № 1081 організатор зобов`язаний забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником переможцем конкурсу у разі:

- наявності фактів порушення ним умов договору (дозволу). Розірвання договору (анулювання дозволу) відбувається після невиконання надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу). У такому разі для роботи на внутрішньообласному, внутрішньорайонному та міському автобусному маршрутах призначається автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, на строк до закінчення строку дії договору (дозволу), який було розірвано (анульовано), а в разі його відмови чи відсутності - призначається до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці;

- підтвердження інформації про факт подання перевізником-претендентом недостовірних відомостей для участі у конкурсі з перевезення пасажирів.

На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд першої інстанціі дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову виходячи з такого.

Як убачається із змісту наказу Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 5 квітня 2021 року № 17/0-2021 Про розірвання договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17 (а.с.21) останнім вирішено, зокрема:

1. Розірвати договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування від 04.08.2017 № 62/17 з перевізником ПП Ладатур () відповідно до пункту 4.3. договору з 12.04.2021.

Поряд із цим, відповідно до розірваного оскаржуваним наказом договору від 04.08.2017 № 62/17, укладеного між Одеською обласною державою адміністрацією, як Організатором, та ПП Ладатур, як Перевізником, зокрема, зазаначено:

4. Відповідальність сторін

4.3. Договір може бути розірваний в односторонньому порядку:

4.3.1. Перевізником з обов`язковим попередженням Організатора не пізніші ніж за 45 діб до дня розірвання Договору;

4.3.2. Організатором у разі порушень Перевізником умов Договору з обов`язковим попередженням Перевізника не пізніше ніж за 15 діб до дня розірвання Договору;

Порушенням умов договору є:

- двічі зафіксовані протягом двох місяців органом державного контролю на автомобільному транспорті (Укртрансбезпека) факти порушення діючого законодавства перевізником, під час роботи на маршруті, визначених договором, які не усунуті у встановлений термін перевізником;

- зафіксоване комісійним обстеженням організатора перевезень, яке проводиться не частіше одного разу на місяць, порушення перевізником умов договору, за результатами якого складено відповідний акт і надано час (не менше 14 днів) на усунення перевізником порушень. Порушення, усунуті у строк, визначений актом, не можуть бути підставою для розірвання цього договору;

- не виконання більше одного разу перевізником пункту 2.4.8 договору.

З наведеного змісту п. 4.3 договору від 04.08.2017 № 62/17, відповідно до якого цей договір розірвано оскаржуваним наказом, вбачається, зокрема що:

- пункт 4.3 він містить два підпункти, а саме 4.3.1 та 4.3.2., проте, в оскаржуваному наказі не зазначено (не конкретизовано), відповідно до якого саме підпункту пункту 4.3 договору розірвано відповідний договір та/або не наведено зміст підпункту пункту 4.3 договору відповідно до якого розірвано цей договір;

- підпункт 4.3.2 пункту 4.3 договору містить вичерпний перелік порушень умов договору, у разі порушення яких Перевізником договір може бути розірваний в односторонньому порядку Організатором. Проте, в оскаржуваному наказі не зазначено (не конкретизовано), яке саме порушення Перевізником умов Договору, передбачене пп. 4.3.2 п. 4.3, в разі застосування саме цього підпункту при прийнятті оскаржуваного наказу, послужило підставою для розірвання договору.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив із того, що загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відсутність у рішенні суб`єкта владних повноважень конкретизації підстав (фактичних і юридичних) призводить до необґрунтованого обмеження права позивача бути повідомленим про підстави настання для нього негативних наслідків за законодавчо встановленими вимогами, а не будь-яких на власний розсуд.

Наведена позиція суду щодо вимог до рішення суб`єкта владних повноважень узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 23.10.2018 по справі № 822/1817/18 (адміністративне провадження № К/9901/62472/18) та від 2 квітня 2019 року по справі № 822/1878/18 (адміністративне провадження № К/9901/4668/19), від 21 травня 2019 року по справі № 815/2791/18 (адміністративне провадження № К/9901/8950/19) тощо щодо вимог до акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, колегія суддів погоджується із аргументами суду першої інстанції, що відповідачем недотримано вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Окрім того, згідно зі змістом оскаржуваного наказу, його прийнято, керуючись статями 5, 6, 7, 14 та 42 Закону України Про автомобільний транспорт, пунктом 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081, з таких фактичних підстав:

- відповідно до листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020,

- у зв`язку з не усуненням недоліків організації перевезення пасажирів, викладених у листі управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 16.07.2020 № 04-08/736.

Щодо посилання в оскаржуваному наказі, як на підставу його прийняття, на лист Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020, слід зазначити таке.

Так, згідно зі змістом листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020, адресованого начальнику Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації, адресата повідомлено, зокрема, що в ході відпрацювання в Іванівському районі, під час перевірки транспортного засобу, що здійснює пасажирське перевезення за маршрутом Михайлопіль Одеса перевізник ПАТ Лада-Тур, було відібрано пояснення у водія щодо не проходження передрейсового медичного огляду, що є грубим порушенням ПКМУ № 178 та інших норм чинного законодавства.

Оцінивши зміст наведеного листа , суд першої інстанції правильно висновувався, що наведені у листі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020 обставини не відповідають вичерпному переліку порушень умов договору, передбаченому пп. 4.3.2 п. 4.3 договору, щодо:

- порядку їх встановлення та повноважних осіб, якими їх зафіксовано, а саме: двічі протягом двох місяців зафіксовані Укртрансбезпекою факти порушення діючого законодавства перевізником, під час роботи на маршруті, визначених договором, які не усунуті у встановлений термін перевізником; зафіксоване комісійним обстеженням організатора перевезень, яке проводиться не частіше одного разу на місяць, порушення перевізником умов договору, за результатами якого складено відповідний акт і надано час (не менше 14 днів) на усунення перевізником порушень. Порушення, усунуті у строк, визначений актом, не можуть бути підставою для розірвання цього договору; не виконання більше одного разу перевізником пункту 2.4.8 договору;

- змісту пункту 2.4.8 договору, відповідно до якого: 2.4. Обов`язки Перевізника щодо перевезень пасажирів та багажу. 2.4.8. Забезпечити протягом календарного місяця регулярність руху на маршруті не нижче 95% (відсотків).

При цьому додатково також слід зазначити, що згідно зі змістом листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 07.12.2020 № 29526/41/13/07/03-2020 (а.с.26), в ньому не зазначено (не конкретизовано), під час якої саме перевірки (дата, місце тощо), якого саме транспортного засобу (державний номер ТЗ, тощо), що здійснює пасажирське перевезення за маршрутом Михайлопіль Одеса перевізник ПАТ Лада-Тур (найменування перевізника в редакцїі цього листа), у якого саме водія (ПІБ, тощо) було відібрано пояснення щодо непроходження передрейсового медичного огляду.

Підсумувавши наведене, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що наведена підстава прийняття оскаржуваного наказу є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та умовам договору щодо його розірвання в односторонньому порядку Організатором.

Щодо посилання в оскаржуваному наказі, як на підставу його прийняття, на неусуненням недоліків організації перевезення пасажирів, викладених у листі управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації від 16.07.2020 № 04-08/736, слід зазначити таке.

Так, згідно зі змістом листа Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації № 04-08/736 від 16.07.2020 року, адресованого позивачу, останнього повідомлено, що:

- 24.06.2020 працівниками управління транспортно-комунікаційної інфраструктури обласної державної адміністрації (далі Управління) спільно з працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області проведено перевірку організації перевезень пасажирів на внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування;

- зокрема, перевірено матеріально-технічну базу, яка розташована за адресою: Одеська область, с. Бузинове, вул. Жовтнева, 132Г. Також перевірено проходження медичного огляду за адресою: Одеська область, смт. Іванівка, вул. Виноградна, 45;

- за результатами перевірки встановлені такі порушення: - фактично випуск транспортних засобів з матеріально-технічної бази у с. Бузинове не здійснюється; - в приміщенні автостанції перед рейсовий медичний огляд водіїв не проводиться; - транспортні засоби зберігаються з порушенням вимог статті 21 Закону України Про автомобільний транспорт;

- з урахуванням зазначеного, просимо привести організацію перевезення пасажирів у відповідність із вимогами чинного законодавства;

- про результати розгляду та вжиті заходи просимо поінформувати Управління протягом 10 днів з дня отримання цього листа.

Водночас згідно зі змістом пп. 4.3.2 п. 4.3 договору від 04.08.2017 № 62/17, договір може бути розірваний в односторонньому порядку Організатором у разі порушень Перевізником умов Договору, яке, зокрема: зафіксоване комісійним обстеженням організатора перевезень, яке проводиться не частіше одного разу на місяць, порушення перевізником умов договору, за результатами якого складено відповідний акт і надано час (не менше 14 днів) на усунення перевізником порушень; порушення, усунуті у строк, визначений актом, не можуть бути підставою для розірвання цього договору.

Проте, у листі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації № 04-08/736 від 16.07.2020 року щодо проведеної 24.06.2020 працівниками управління транспортно-комунікаційної інфраструктури обласної державної адміністрації (далі Управління) спільно з працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області перевірки: не зазначено та відповідачем не надано доказів, що за результатами проведення цієї спільної перевірки складено відповідний акт, не наведено фактів утворення комісії її персональний склад та доведення інформації щодо останньої позивачу.

При цьому суд першої інстанції правильно відхилив посилання відповідача на Інформаційну довідку за результатами перевірки роботи ПП Лада Тур, як на доказ наявності підстав для розірвання договору відповідно до п. 4.3 цього договору, оскільки, навіть, за відсутності певних вимог до форми та змісту акту, складання якого передбачено пп. 4.3.2 п. 4.3 договору від 04.08.2017 № 62/17 за результатами проведення комісійного обстеження організатора перевезень, Інформаційна довідка об`єктивно, а саме за назвою не є Актом.

Також варто погодитись із доводами суду першої інстанції , що у цьому документі не зазначено (не конкретизовано): - випуск яких саме транспортних засобів (державні номери ТЗ тощо) з матеріально-технічної бази у с. Бузинове фактично не здійснюється; - в приміщенні автостанції перед рейсовий медичний огляд яких саме водіїв (ПІБ тощо) не проводиться; - які саме транспортні засоби (державні номери ТЗ тощо) зберігаються з порушенням яких саме вимог (частина або її зміст) статті 21 Закону України Про автомобільний транспорт.

Разом з тим, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 30.03.2021 року у справі № 947/26801/20 (а.с.70-71) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області та Департаменту патрульної поліції скасовано постанову серії ДПО 18 № 625488 від 24.06.2020 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 133-1 ч. 8 КУпАП України та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Згідно зі змістом мотивувальної частини, вказаним рішенням встановлено, зокрема:

« …..- 24.06.2020 відповідачем інспектором ВБДР УПП в Одеській області Мамай В.О. відносно позивача складено постанову № ДПО18 № 625488, за те, що він 24.06.2020р. о 5-45 в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області по вул. Центральна, 93 зберігав транспортний засіб БАПЗ А079.19 НОМЕР_1 , що використовується для перевезення пасажирів на комерційній основі по маршруту № 619 Михайлопіль Одеса поза встановленим місцем його стоянки, чим порушив ст. 21 Закону України Про автомобільний транспорт, за що передбачена відповідальність ст. 133-1 ч. 8 КУпАП;

- відповідачі жодних доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови до суду не надали, не зазначивши такі докази і в оскаржуваній постанові;

- суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, оскільки у порушення вимог ст. 283 КУпАП, не містить доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 133-1 ч. 8 КУпАП, бо позивач заперечує проти вчинення ним цього правопорушення;

- враховуючи, що позивач заперечував проти оскаржуваної постанови, а стороною відповідачів, у порушення вимог ст. 77 КАС України, не доведено факту неправомірності дій позивача, то позов слід задовольнити, скасувавши постанову і закривши провадження у справі.

Жодних інших конкретних обставин щодо допущених позивачем порушень умов договору та їх встановлення (фіксації), як доказів правомірності прийняття оскаржуваного наказу, відповідачем не зазначено та доказів на їх підтвердження не надано. ….».

Колегія суддів уважає правильним врахування судом першої інстанції висновків Київського районного суду міста Одеси, оскільки це узгоджується із принципом поваги до остаточного рішення суду( res judicata ).

Не може колегія суддів залишити поза увагою і наявність скарги позивача на адресу голови Одеської обласної державної адміністрації від 22.04.2021 № вх. 4221/01-27/5/1-01 (а.с. 72-75,76-77) з приводу протиправних дій посадових осіб відповідача при складанні відповідних документів. Натомість будь яких відповідей щодо розгляду зазначених скарг відповідач не надав.

Окрім того, вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем приписів пункта 8 частини 2 статі 2 КАС України, колегія суддів зазначає, що пропорційність втручання означає забезпечення державою (її судовими органами) справедливого балансу між, з одного боку, правами позивача, та, з іншого боку, з інтересами суспільства у цілому. Таким чином, будь-яке непропорційне втручання в права особи (незабезпечення справедливого балансу) не буде вважатись «необхідним у демократичному суспільстві».

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Отже, суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у порушення вимог адміністративного договору.

При вирішення спірного питання суд враховує, що розірвання договору фактично припиняє діяльність підприємства, працівники втрачають роботу, тобто санкція у справі є матеріально важкою.

Санкція для особи може бути або процедурно жорсткою, чи матеріально важкою, проте не обома одночасно, отже стандарт доведення (тобто вимога до доказів), на підставі яких застосована така санкція є більш жорсткою.

Наведене свідчить, що рішення про розірвання договору повинно ґрунтовність на дуже переконливих доказах. Проте надані відповідачем докази такому критерію не відповідають.

Варто й зауважити, що застосувавши найбільш жорстокий вид санкцій без співставлення тяжкості допущених саме позивачем порушень оспорюваний наказ не містить будь-якого пояснення щодо можливого застосування до нього менш суворого заходу, та вважає, що такий вид стягнення не є співрозмірним, що також є підставою для визнання протиправним та скасування наказу відповідача.

При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Жодних доводів щодо вжиття відповідачем всіх можливих заходів для отримання доказів, які не були покладені в основу оскарженого наказу до його прийняття, але які не були отримані з незалежних від нього причин, відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Вирішуючи спір, колегія суддів також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного наказу, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, відповідачем суду не наведено та не надано.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Щодо третіх осіб .

Правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 02.04.2020 у справі № 400/2165/19, від 16.04.2020 у справі № 480/496/19, від 30.06.2020 у справі № 300/938/19. у справі № 260/2276/20 від 16.02.2022.

Як убачається із змісту пункта 2 оспореного наказу, відповідач призначив інших автомобільних перевізників для обслуговування автобусних маршрутів 591/592 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль (ч/з Іванівку) (код за реєстром 820), 619/620 Одеса АС АВ Привоз-Конопляне (код за реєстром 821), 750/751 Конопляне-Одеса АС АВ Привоз (код за реєстром 822); 897/898 Одеса АС АВ Привоз-Миколаївка АС (ч/з Доброслав) (код за реєстром 825), 512/511 Одеса АС АВ Привоз-Михайлопіль (код за реєстром 1027) та виніс питання визначення перевізника на обслуговування зазначених автобусних маршрутів на розгляд обласного конкурсного комітету з визначення перевізників на приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування.

Оскільки призначені інші перевізники не персоніфіковані та характер призначення має тимчасовий характер, а також не надання відповідачем інформації щодо проведення конкурсу та визначення переможця, відсутність відповідних клопотань, колегія суддів не знаходить юридичних підстав вирішувати питання щодо залучення третіх осіб, на права та інтересі яких могло б вплинути вказане рішення суду.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що перевірки, які проводяться організатором перевезень, здійснюються не як захід державного контролю, а у межах перевірки виконання стороною-перевізником зобов`язань за договором про організацію перевезень, а суд першої інстанції не звернув на це увагу, колегія суддів відхиляє та зазначає, що позивач та відповідач як сторони адміністративного договору (пункт 16 частина 1 статі 4 КАС України) визначають взаємні права та обов`язки у публічно правовій сфері та на підставі закону, у будь-якому разі специфіка завдання суду за статтею 2 КАС України - забезпечити дотримання суб`єктом владних повноважень їхнього зобов`язання щодо гарантування основоположних прав, втілених у Конвенції, зумовлює його підхід до питань доказу та доказування

Отже, всі дії, у тому числі засади, засоби, параметри проведення перевірки виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень та фіксування фактів повинні узгоджуватись із критеріями, передбаченими частиною 2 статі 2 КАС України та відповідати.

Зокрема, рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на довідках (актах), які сторона договору не може заперечити, з огляду на те, що представник позивача був відсутній при їх складенні ( п.9 частина 2 статі 2 КАС України), а відтак колегія суддів уважає, що позивач залучений у провадження, внаслідок яких приймались рішення, тією мірою, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів.

Окрім того, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції , що докази, які залучені відповідачем в якості підтвердження обставин для прийняття оспореного рішення, отримані останнім в порушення пунктів 2.2.7 , 4.3.7 Договору від 04.08.2017 №62/17.

З цих же підстав колегія суддів не погоджується із доводами апелянта , що судом першої інстанції підтверджено відсутність чітко встановленої законодавством форми документу, у якому здійснюється фіксування виявлених порушень договірних зобов`язань, проте одночасно робиться висновок про недостатність інформаційної довідки з відображенням порушень, підписаної представниками управління та поліції, для попередження перевізника, що свідчить про упередженість рішення.

Окрім того, на переконання колегії судів, суд першої інстанції акцентував увагу на дослідженні саме сутнісного змісту наведених відповідачем доказів на предмет їхньої належності, достовірності та достатності.

Щодо твердження апелянта про відхилення судом першої інстанції не всіх доводів відповідача, натомість рішення ґрунтується лише на спотворених фактах позивача, про що свідчить аналіз викладених судом обставин без їх співставлення із фактами і доказами відповідача, колегія суддів зазначає, положеннями статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог процесуального законодавства та належним чином обґрунтував якість доказів, включаючи те, чи були обставини, за яких вони були отримані, такими, що ставлять під сумнів їх достовірність або точність та підставно відхилив доводи відповідача.

Помилкове посилання суду першої інстанції на приписи частини шостої статті 42 Закону України "Про автомобільний транспорт" не впливають на правильність рішення суду першої про наявність достатність підстав для задоволення адміністративного позову.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Ладатур" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департамента економічної політики та стратегічного планування Одеської обласної державної адміністрації залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 по справі № 420/9344/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 19 травня 2022 року.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.