Справа № 280/12060/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 травня 2022 року (10:45)Справа № 280/12060/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30 вересня 2020 року про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку;

зобов`язання відповідача поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5 % з 30.09.2020 та включити до Реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адвокатський запит б/н від 18.10.2021 про надання інформації щодо підстав виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, останній отримав відповідь № 66313/6/08-01-12-01-08 від 26.10.2021 з копією акту про проведення камеральної перевірки № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30.09.2020 та рішенням №08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30.09.2020 про анулювання реєстрації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку - позивача податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по єдиному податку з фізичних осіб згідно акту перевірки від 30 вересня 2020 року № 23503/14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 та станом на 30.09.2020 складає 23 454,75 грн. Так, відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення допущено порушення чинного законодавства, зокрема: реєстрацію позивача анульовано з останнього числа місяця, кварталу, в якому допущено порушення, тобто з 30 вересня 2020 року, а не з 01 жовтня 2020 року, як чітко встановлено п. 299.11 ст. 299 ПК України. Окрім того, в порушення п. 299.11 ст. 299 ПК України, рішення №08-01-04-33/ НОМЕР_1 було винесено на підставі акту перевірки від 30 вересня 2020 року № 23503/14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 , але ні в матеріалах, що додаються до відповіді №66313/6/08-01-12-01-08 від 26.10.2021 ні на поштову адресу позивача такий акт під таким номером не надходив, з чого слідує, що рішення відповідача винесено на підставі неіснуючого акту перевірки, чим порушено вказану норм ПК України. Зауважує, що акт про проведення камеральної перевірки № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30.09.2020 та рішення №08-01-04-33/ від 30.09.2020 винесені однією датою у зв`язку із чим, позивач був позбавлений можливості подати свої заперечення до акта та/або додаткові документи. Таким чином, оскаржуване рішення прийняте щодо позивача з порушенням вимог ст. 86 ПК України, а відтак, є протиправним. Винесення акту та рішення, на підставі акту, є прямим обмеженням прав позивача на надання заперечень та/або додаткових документів для пояснення обставин викладених у акті. Обмеження прав призвело до того, що позивач не зміг подати уточнюючу декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця та надати пояснення. Так, за результатами 2019 року позивачем, подаючи річну декларацію, допущено арифметичну помилку у декларації та завищено податкові зобов`язання, а саме вказано замість 11 707,72 грн., суму до сплати єдиного податку у розмірі 24 042,80 грн. Така помилка призвела до створення штучної заборгованості з оплати єдиного податку, яка була виявлена під час камеральної перевірки 30.09.2020. Позивачем, задля усунення вищевказаної помилки, подано уточнюючу річну декларацію від 16 квітня 2020 року, але також допущено помилку у рядку № 17 та штучно завищено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету, на 11 707,72 грн. Так, станом на 17 квітня 2020 року сума завищеного податкового зобов`язання становить 24 042,80 грн. (12 335,08 грн. +11 707,72 грн. = 24 042,80 грн.). Таким чином, у разі дотримання відповідачем положень статті 86 ПК України, позивач зміг би виявити вищевказані помилки та ліквідувати помилково створену заборгованість. Позивач у серпні 2021 року, дізнавшись про анулювання його реєстрації як платника єдиного податку, 15 вересня 2021 року подано уточнюючу річну декларацію платника єдиного податку та усунуто усі помилки. Наразі позивач не має жодної заборгованості перед бюджетом щодо сплати податків та зборів, а декларації та інша обов`язкова звітність подаються відповідно до чинного законодавства. Беручи до уваги вищезазначене просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 17.12.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 17.01.2022.

05.01.2022 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 804), в якому зазначає, що ОСОБА_1 взятий на податковий облік 09.02.2017. Платником надано заяву про право застосування спрощеної системи оподаткування №1556 від 15.06.2018 платника єдиного податку III групи 5% з 01.07.2018. Згідно інтегрованої картки платника у системі «Податковий блок», у ФОП ОСОБА_1 виник борг по єдиному податку з фізичних осіб (18050400) станом на 01.04.2020 в сумі 9299,56 грн. та станом на 30.09.2020 становить 23 454,75 грн. Протягом двох послідовних кварталів податковий борг платником не сплачено. Платник самостійно не надав заяву про відмову від спрощеної системи оподаткування та не виконав приписи ПК України про самостійну відмову від спрощеної системи оподаткування. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області складено акт про проведення камеральної перевірки від 30.09.2020 №14/08-01-0433/ НОМЕР_1 , яким встановлено несплату (неперерахування) платником податків - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), сум єдиного податку протягом двох послідовних кварталів. Станом на 30.09.2020 борг з єдиного податку становить 23454,75 грн. Рішенням №08-01-04-33/ НОМЕР_1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 01.10.2020 №23516/14/08-01-04-33 платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) виключено з Реєстру платників єдиного податку на виконання пп. 299.10.3 п.299.10 ст. 299 ПК України у зв`язку з непогашенням боргу протягом двох послідовних кварталів. Разом з цим, позивачем подано до податкового органу заяву про застосування спрощеної системи оподаткування (дата подачі 18.11.2021), про застосування з 01.01.2022 спрощеної системи оподаткування як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5%. Відповідно до вимог ПК України, ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_1 ) з 01.01.2022 включений до Реєстру платників єдиного податку третьої групи за ставкою 5%. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.01.2022 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 02.02.2022.

02.02.2022 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 02.03.2022.

Учасники справи подали заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що всі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглянув справу по суті в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа -підприємець 09 лютого 2017 року (номер запису: 0005716). Основним видом діяльності є КВЕД 62.01 Комп`ютерне програмування. Позивач є платником єдиного податку з 01 липня 2018 року третьої групи оподаткування за ставкою 5 % та перебуває на обліку у Енергодарській ДПІ в Запорізькій області.

30.09.2020, на підставі п. 20.1.4 ст. 20, у порядку ст. 76 Податкового кодексу України фахівцями відповідача проведено камеральну перевірку своєчасності сплати (перерахування) узгоджених сум єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт про проведення камеральної перевірки від 30.09.2020 № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 (а.с.21-22).

В акті камеральної перевірки від 30.09.2020 № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 зазначено, що дані камеральної перевірки свідчать про несплату (неперерахування) платником податків - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), сум єдиного податку протягом двох послідовних кварталів. Станом на 30.09.2020 борг з єдиного податку становить 23454,75 грн. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не надавалася заява про відмову від спрощеної системи оподаткування. Наявність податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 ПК України на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, є підставою для виключення платника з реєстру платників єдиного податку в останній день другого із двох послідовних кварталів.

30.09.2020 відповідачем прийнято рішення №08-01-04-33/ НОМЕР_1 , яким позивачу анульовано реєстрацію платника єдиного податку на підставі п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, а саме у зв`язку із наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, згідно акту перевірки від 30.09.2020 № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 .

Відповідно до цього рішення платник єдиного податку виключений із Реєстру з 30.09.2020.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до вимог пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

За змістом п. 299.11 ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Пунктом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки в разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно до вимог пункту 294.1 статті 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал (крім податкового періоду для податкової звітності з податку на додану вартість, визначеного пунктом 202.1 статті 202 цього Кодексу).

Згідно з приписами п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 по справі №826/7216/17, від 05.02.2019 по справі № 805/206/17-а, від 20.06.2019 по справі № 822/1807/19, від 05.10.2021 № 815/1764/16, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом.

В даному випадку, судом встановлено, що посадовими особами відповідача проведено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт від 30 вересня 2020 року №14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 , яким встановлено наявність податкового боргу з єдиного податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку - у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та станом на 30.09.2020 складає 23 454,75 грн.

Водночас, Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (Постанови від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17). Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Тобто контролюючим органом повинна бути: 1) проведена документальна перевірка платника податків; 2) у випадку наявності підстав, прийняття рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №816/543/17, від 16.04.2018 року у справі №808/657/16, від 08.05.2018 у справі №816/1088/17, від 19 квітня 2019 року по справі № 822/2037/18 адміністративне провадження №К/9901/66814/18 (ЄДРСРУ № 81286042).

В даному випадку, відповідачем проведена камеральна перевірка своєчасності сплати (перерахування) узгоджених сум єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , та за її результатами складено акт перевірки від 30.09.2020 № 14/08-01-04-33/ НОМЕР_1 .

При цьому судом досліджено, що оскаржуване рішення було прийняте 30.09.2020 тобто у день складення акту камеральної перевірки, тим самим відповідач порушив приписи ст. 86 ПК України, не надавши позивачу можливості подати свої заперечення до акта та/або додаткові документи, одразу прийнявши рішення на основі такого акту.

Так, відповідно до п.76.2 ст.76 Податкового кодексу України, порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст.86 цього Кодексу.

В пункті 86.2 ст.86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.

Абзац перший п.86.7 ст.86 ПК України встановлює, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу.

Таким чином, станом на день прийняття оскаржуваного рішення, тобто 30.09.2020, не сплинув встановлений Податковим кодексом України строк для реалізації позивачем права на подання заперечень до вказаного акту перевірки, а також додаткових документів та на їх розгляд, в тому числі за його участі.

Разом з цим, як вбачається із оскаржуваного рішення №08-01-04-33/ від 30.09.2020, реєстрацію платника єдиного податку позивачу анульовано 30.09.2020 (про що зазначено у самому рішенні), тобто саме з останнього числа місяця, кварталу, в якому допущено порушення 30.09.2020, а не з 01.10.2020, тобто в супереч п. 299.11 ст. 299 ПК України.

Разом з цим, у рішенні зазначено про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку 30.09.2020.

Окрім того, судом встановлено, що за результатами 2019 року позивачем подано декларацію платника єдиного податку - ФОП, допустив помилку у визначенні розміру податкових зобов`язань, в результаті чого збільшив суму єдиного податку на 12 335,08 грн.

Позивач помилково зазначено у рядку № 13 Декларації від 09 лютого 2020 року, суму нарахованого податкового зобов`язання за попередній звітний період у розмірі 22 422,13 грн. замість 34 757,21 грн., як це було зазначено у рядку № 12 декларації від 24 жовтня 2019 року за три квартали 2019 року та у уточнюючій річній декларації від 16 квітня 2020 року.

Отже, позивачем допущену арифметичну помилку у декларації та завищено податкові зобов`язання, а саме: вказано замість 11 707,72 грн., суму до сплати ЄП у розмірі 24 042,80 грн.

Така помилка призвела до створення штучної заборгованості з єдиного податку, яка була виявлена під час камеральної перевірки 30.09.2020.

Позивачем, для усунення вищевказаної помилки, подано уточнюючу річну податкову декларацію від 16 квітня 2020 року, але також допущено помилку у рядку № 17 та штучно завищено суму, яка підлягала перерахуванню до бюджету на 11 707,72 грн.

Так, станом на 17 квітня 2020 року сума завищеного податкового зобов`язання становить 24 042,80 грн. (12 335,08 +11 707,72=24 042,80).

15 вересня 2021 року позивачем подано уточнюючу річну декларацію платника єдиного податку та усунуто усі помилки.

Таким чином, наразі у позивача відсутня заборгованість перед бюджетом щодо сплати податків та зборів. Окрім того, у запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 5943 від 26.01.2022) представником відповідача зазначено, що у зв`язку із поданням позивачем 15.09.2021 уточнюючої декларації за 2019 рік із сумою до зменшення у розмірі 24042,80 грн., у позивача обліковується переплата у розмірі 537,98 грн.

З огляду на допущенні відповідачем порушення процедури прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення №08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30.09.2020 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та зобов`язання ГУ ДПС у Запорізькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5 % з 30.09.2020 та включення до Реєстру платників єдиного податку саме з цієї дати.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип "належного урядування" покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В той же час, визначаючись щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу, суд виходив із наступного.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, 07.10.2021 між позивачем та Адвокатом Вороніним Владиславом Валерійовичем укладено Договір про надання правничої допомоги № 37.

За умовами цього договору (пункт 1.1), клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правничої допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої цим Договором встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін (пункт 3.1).

Специфікацією № 1 від 07.10.2021 передбачено, що вартість послуг, зазначених в п. 1 цієї Специфікації складає 10 000,00 грн.

Оплата послуг здійснена згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 1 від 14.10.2021 на суму 5000,00 грн. та № 4 від 07.10.2021 на суму 5000,00 грн.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Також, Верховний Суд зазначив, що адвокат не зобов`язаний надавати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг), у випадку, якщо розмір гонорару, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи.

У той же час, суд зазначає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

На переконання суду, розмір заявлених витрат на правничу допомогу є непропорційним складності справи та предмету спору, суд зауважує, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, вимоги ґрунтуються на судовій практиці та позиції ВС у подібній справі, а тому суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000,00 грн.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене суд вважає, що заявлені позивачем витрати в сумі 10000 грн є неспівмірними з категорією та складністю справи, отриманими послугами.

Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 3000,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

З огляду на викладене, а також зважаючи на приписи частини 1 статті 139 КАС України, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення № 08-01-04-33/ НОМЕР_1 від 30 вересня 2020 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Зобов`язання Головне управління ДПС у Запорізькій області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5 % та включити до Реєстру платників єдиного податку з 30.09.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23.05.2022.

Суддя Ю.В. Калашник