Справа № 160/1745/22
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2022 року Справа № 160/1745/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Личківської сільської ради до Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко Марини Анатоліївни про накладення штрафу від 28.12.2021 року (ВП №67647570);
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко Марини Анатоліївни про накладення штрафу у подвійному розмірі від 13.01.2022 року (ВП №67647570).
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач не погоджується з постановою про накладення штрафу, зазначаючи, що на виконанні у Магдалинівському відділі Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження №67647570 з примусового виконання рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 27.05.2021 року у справі №160/4380/21. 08.12.2021 року позивачем нарочно надано до Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області пояснення щодо виконання судового рішення у межах виконавчого провадження №67647570, в яких позивачем обґрунтовано неможливість виконання боржником - Личаківською сільською радою рішення суду. Позивач вважає, що зважаючи на те, що в резолютивній частині рішення суду зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки, що протирічить нормам чинного законодавства України, існують поважні причини невиконання позивачем судового рішення, а тому, в межах спірних правовідносин відсутні підстави для накладення штрафу. Накладення штрафу в такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання у власність земельної ділянки. Застосовуючи до боржника заходи відповідальності, державний виконавець в постанові про накладення штрафу не зазначив обставини, про які йому повідомив боржник, як про такі, що перешкоджають виконанню, і відповідно, не надав їм жодної оцінки. Позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає критеріям правомірності та обґрунтованості, у зв`язку з чим є протиправною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії цієї ухвали, шляхом:
08.02.2022 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та заява про зміну предмету позову, шляхом збільшення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 28.02.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.3 ст.124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:
1) за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу;
2) за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Оскільки в матеріалах справи наявна офіційна електронна адреса Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), судове повідомлення відповідача про розгляд заяви здійснено шляхом направлення судової повістки та позовної заяви на електронну адресу відповідача.
З метою належного та своєчасного повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи, судом опубліковано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року на офіційному сайті судової влади в розділі Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
У зв`язку з веденням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» адміністративну справу №160/1745/22 знято з розгляду 28.02.2022 року.
Наступний розгляд справи в судовому засіданні призначено на 23.05.2022 року.
Оскільки в матеріалах справи наявна офіційна електронна адреса Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), судове повідомлення відповідача про розгляд заяви здійснено шляхом направлення судової повістки на електронну адресу відповідача.
17.05.2022 року на офіційну електронну адресу суду надійшло підтвердження від державного виконавця про отримання судової повістки.
Відповідачем до відзиву надано копію матеріалів виконавчого провадження ВП №67647570
Станом на день розгляду справи судом, від третьої особи до суду не надходило пояснень в обґрунтування правової позиції та не повідомлено про поважність причин ненадання пояснень.
В судове засідання, призначене на 23.05.2022 року, з`явився представник позивача. Представники відповідача та третьої особи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд на місті ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 року у справі №160/4380/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1036-20/VII, прийняте 14.09.2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1240 у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га., за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1240, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 року в частині відмовлених позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1240, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2021 залишено без змін.

13.10.2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №160/4380/21.

25.11.2021 року старшим державним виконавцем Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №67647570 про зобов`язання Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1240, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Стягувачем визначено ОСОБА_1 , боржником - Личківську сільську раду.

В пункті 2 постанови визначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

25.11.2021 року старшим державним виконавцем Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. складено виклик на керівника Личківської сільської ради із зобов`язанням з`явитись до виконавця 06.12.2021 року о 10 год. 00 хв.

08.12.2021 року сільським головою Личківської сільської ради подані старшому державному виконавцю Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. пояснення №745 від 07.12.2021 року щодо виконання судового рішення у межах виконавчого провадження №67647570.

В поясненнях сільським головою Личківської сільської ради зазначено, що відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить, серед інших, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Затвердження проектів землеустрою є дискреційними повноваженнями сільської ради.

28.12.2021 року старшим державним виконавцем Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. прийнято постанову про накладення штрафу у виконавчому провадження №67647570 за невиконання вимоги виконавчого документа у встановлений державним виконавцем строк у розмірі 5100 грн.

13.01.2022 року старшим державним виконавцем Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Горбаченко М.А. прийнято постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі у виконавчому провадження №67647570 за повторне невиконання рішення без поважних причин у розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись з постановами про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі за текстом - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Правовідносини щодо примусового виконання рішень немайнового характеру врегульовано розділом 8 Закону №1404-VIII.

Статтею 63 Закону №1404-VIII визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 3 статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу наведених норм законодавства, судом встановлено, що державному виконавцю надані повноваження стосовно накладення штрафу за встановлення невиконання рішення суду боржником.

Факт невиконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 в частині зобов`язання Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:002:1240, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, не оспорюється позивачем та підтверджено в позовній заяві.

Проте, позивач вказує, що надав відповідачу обґрунтовані пояснення №745 від 07.12.2021 року щодо неможливості виконання судового рішення, в яких вказав, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить, серед інших, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Затвердження проектів землеустрою є дискреційними повноваженнями сільської ради.

При цьому, суд звертає увагу, що питанню дискреційності повноважень Личківської сільської ради у спірних правовідносинах вже надавалась правова оцінка Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21.

Так, колегією суддів апеляційного суду у постанові зазначено, що жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду першої інстанції в цій частині, керуючись наступним.

Стосовно дискреційних повноважень, колегія суддів зазначила, що такими є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним.

Натомість, у справі №160/4380/21, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - прийняти рішення. Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - надати дозвіл, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством та з у рахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідно до рішення у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Колегія суддів апеляційного суду у постанові від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 звернула увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим :01:002:1240, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, а також необхідність застосування принципу ефективності судового захисту порушених прав, колегія суддів апеляційного суду в постанові від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 зробила висновок про наявність підстав задоволення позовних вимог у вигляді зобов`язання суб`єкта владних повноважень затвердити вказаний проект землеустрою.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи вказану справу, суд зазначає, що не потребують додаткового дослідження та доказування обставини, що були досліджені Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21.

Обґрунтовуючи позовну заяву у справі, що розглядається, позивач фактично просить дослідити обставини та надати правову оцінку питанням, які вже досліджені в межах адміністративної справи №160/4380/21.

Незгода позивача із рішенням суду не є поважною підставою для його невиконання, а є підставою для оскарження у касаційному порядку до Верховного Суду.

Право на оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 було роз`яснено Личківській сільській раді в резолютивній частині постанови, а саме, вказано, що постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Відтак, державний виконавець під час здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру лише перевіряє факт виконання судового рішення, державному виконавцю не надано повноважень на зміну судового рішення або звільнення боржника від виконання судового рішення через незгоду боржника з таким судовим рішенням.

Накладення штрафів за невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження», що і було здійснено відповідачем.

Відтак, підстав для визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу за невиконання судового рішення лише через незгоду боржника з постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі №160/4380/21 не є підставою для скасування постанов про накладення штрафу в межах виконавчого провадження, оскільки такі дії державного виконавця відповідають нормам законодавства.

Додатково, суд звертає увагу позивача, що відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Личківської сільської ради (вул. Центральна, буд. 103, с. Личкове, Магдалинівський район, Дніпропетровська область, 51140, ) до Магдалинівського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Центральна, буд. 84, смт. Магдалинівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська область, 51100, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський