Справа № 380/11350/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11350/21 пров. № А/857/36/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року (суддя першої інстанції Хома О.П., м. Львів)

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування п.21 рішення МОУ про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду другої групи з 23.12.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2021 №54; зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи з 23.12.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, вважаючи таке ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, його оскаржив ОСОБА_2 . Просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що заборона щодо виплати одноразової грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних. Вказує, що причини отримання позивачем інвалідності II групи та встановлення втрати працездатності є різними, не мають між собою жодного причинно-наслідкового зв`язку, тому до спірних правовідносин дворічний строк не застосовується. В межах спірних правовідносин предметом розгляду є не виплата допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності за наслідками первинного огляду, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки на вказану ним адресу, яка отримана 02.05.2022, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 проходив службу в МОУ. Згідно з довідкою польової пошти НОМЕР_1 Військової частини МОУ від 28.09.2015 №2/3755 ОСОБА_2 02.08.2015, знаходячись в засобах індивідуального захисту (бронежилет, каска), в тверезому стані, підірвався на розстяжці, був поранений та отримав мінно-вибухове осколкове дотичне поранення поперекової ділянки справа.

Відповідно до акта огляду медико-соціальної комісії серія 12 ААА №001955 від 10.02.2016 ОСОБА_1 під час первинного огляду встановлено 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталось 02.08.2015.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.04.2016 №29 старшому солдату у запасі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), звільненому 29.09.2015 у зв`язку з встановленням 5% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 02.08.2015, на підставі довідки МСЕК від 10.02.2016 серія 12 ААА №001955 призначено одноразову допомогу в сумі 4 823 грн.

Згідно листа Департаменту фінансів МОУ від 08.06.2016 №248/3/6/2656 ЛОВК переказано кошти на виплату позивачу вищевказаної допомоги.

Відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.12.2020 №2286/15 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно пункту 28.2 зазначеного акта втрата працездатності виникла внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 02.08.2015.

Отже, підставою для встановлення як 5% втрати працездатності, так і другої групи інвалідності стало поранення/захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, що сталося 02.08.2015.

ОСОБА_2 звернувся до Військового комісаріату Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою від 22.01.2021, у якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Військовим комісаріатом Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки листом від 28.01.2021 №780 заяву разом з поданими документами направлено до директора Департаменту фінансів МОУ та вказано, що ОСОБА_2 не має права на отримання зазначеної у заяві допомоги.

Із витягу з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2021 №54, затвердженого Міністром оборони України від 13.04.2021, видно, що комісія дійшла висновку про відмову у призначення одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення другої групи інвалідності, пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги.

Військовим комісаріатом Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки листом від 05.05.2021 року №4211 направлено позивачу копію витягу з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2021 №54.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (10.02.2016) до дня встановлення другої групи інвалідності (23.12.2020) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. У межах спірних правовідносин відбулась зміна ступеня ушкодження здоров`я позивача, що є підставою для виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми як особі, якій раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і який раніше уже таку допомогу отримував.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі-Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно пункту 3 Порядку № 975 законодавець пов`язує момент набуття права на отримання одноразової грошової допомоги з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Заподіяння шкоди здоров`ю та оцінка його ступеню без встановлення цього факту уповноваженим органом - органом МСЕК, в т.ч. причинного зв`язку такої шкоди здоров`ю з проходженням військової служби, не створює підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, визначальним та достатнім для встановлення права на виплату одноразової грошової допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).

Виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки законодавець застосовує такі поняття лише для визначення ступеня заподіяння шкоди здоров`ю.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за яких виплата допомоги не здійснюється.

Вказані норми (абзац перший і другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Отже, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Однак, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги , в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Таким ином, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 10.02.2016 на підставі рішення МСЕК встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, що сталось 02.08.2015, отриманого при виконанні обов`язку військової служби по захисту Батьківщини, у зв`язку із чим позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 4 823 грн.

На підставі рішення МСЕК від 23.12.2020 №2286/15 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, внаслідок поранення, що сталось 02.08.2015, отриманого при виконанні обов`язку військової служби по захисту Батьківщини.

Отже, оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (10.02.2016) до дня встановлення другої групи інвалідності (23.12.2020) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення, оформленого протоколом комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.04.2021 №54, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому доводи позивача, що причини отримання інвалідності та встановлення втрати працездатності є різними і не мають між собою жодного причинно-наслідкового зв`язку спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності та встановлення другої групи інвалідності зумовлені пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що сталося 02.08.2015.

Щодо покликань позивача на те, що спірні відносини стосуються первинного призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності та не стосуються виплати грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, то такі є помилковими з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням компетентного органу (МСЕК) ОСОБА_1 10.02.2016 встановлено втрату 5% працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, отриманого при виконанні обов`язку військової служби по захисту Батьківщини, у зв`язку з чим позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 4 823 грн.

23.02.2020 позивачу встановлено другу групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Отже, в межах спірних правовідносин відбулась зміна ступеня ушкодження здоров`я позивача, що є підставою для виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми як особі, якій раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і який раніше уже таку допомогу отримував.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 23.05.2022.