Справа № 300/2537/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" травня 2022 р. справа № 300/2537/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання Мельник О.Я.,
від позивача не з`явився,
від відповідача Бабій Т.С.,
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення її недоліків, шляхом подання: 1) документа про сплату судового збору у розмірі 2 500,00 грн.; 2) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом з доказами поважності причин його пропуску; 3) долучення до позовної заяви власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
У зазначений строк позивач недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та поновлено строк звернення до адміністративного суду.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач за наслідками проведеної перевірки дійшов помилкових висновків про реалізацію позивачем пального, а виявлені під час перевірки обставини не є порушенням вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Вважає, що такі висновки ґрунтується виключно на припущеннях, тому прийняте за результатами такої перевірки рішення про застосування фінансових санкцій підлягає скасуванню.
Відповідач, 10.08.2021 направив суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що під час перевірки позивача посадовими особами відповідача встановлено реалізацію ним пального 01 липня 2019 року без наявності ліцензії (а.с.51-54).
Представником Головного управління ДПС в івано-Франківській області, 11.10.2021 подано суду додаткові пояснення, в яких звернула увагу суду, на те, що позивач зазначає нібито 01.07.2019 на АЗС проводилися технічні роботи Однак, ні до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, ні на момент проведення перевірки ні до позовної заяви не надано будь-які підтверджуючі документи, Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.92).
Відповідач по справі подав додаткові письмові пояснення від 29.03.2022 №2601/5/09-19-20-01, просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю (а.с.142-148).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача проти заявленого позову заперечила, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на позов, письмових пояснень та доповнення до позовної заяви, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, взятий на облік як платник податків.
Посадовими особами ГУ ДПС в області відповідно до наказу №840 від 31.08.2020 «Про проведення фактичної перевірки» та на підставі направлень від 31.08.2020 №1132, №1133 проведено фактичну перевірку АЗС за адресою АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1
31.08.2020 ФОП ОСОБА_1 отримав письмову вимогу про надання до перевірки документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності, однак документів, пояснень які б спростовували факт реалізації пального 01.07.2019 позивачем по справі не надано.
- о 09.37:32 год. згідно чеку № 4899 на суму 199,99 грн,
- о 15:41:26 год. згідно чеку № 4900 на суму 1699,99 грн,
- о 16:42:54 год. згідно чеку № 4901 на суму 199,91 грн.
Всього на загальну суму 2099,97 грн.
Дані обставини не заперечуються позивачем по справі, а отже визнаються.
Тому , виходячи з норм ч. 1 ст. 75 КАС України, не потребують доказуванню.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» на (далі, також - Закон № 481).
В статті 1 Закону № 481 наведено, серед інших, наступні поняття і терміни:
- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
- роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки;
- місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;
- місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.
Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі - Закон № 2628) внесено зміни до Закону № 481, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.
Зазначені зміни набирали чинності з 1 липня 2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №481, За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Так, відповідно до абз. 9 ч.2 ст.14 Закону №481 за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії застосовується штрафна санкція в розмірі 250 000,00 грн.
Отже, 1 липня 2019 року позивач не мав права здійснювати торгівлю пальним, оскільки у нього була відсутня ліцензія.
Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (надалі, також - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України.
Підпунктом 20.1.45 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотримання якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.
Дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних ДПС податкової інформації, незалежно від джерела її отримання, є службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків в порядку, передбаченому ПК України та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання вимог цього Кодексу. Одним зі способів здійснення таких дій є інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до норм Податкового кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.
Отже, контролюючий орган уповноважений на збирання та використання під час виконання своїх функцій та завдань податкової інформації щодо платників податків.
Відповідно інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючого органу є належним та допустим доказом в розумінні КАС України.
Згідно із пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності, ліцензій, свідоцтв, у том числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений ст. 80 ПК України, згідно якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
У відповідності до вимог п. 86.5. ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
Судом встановлено, що після ознайомлення позивача із матеріалами перевірки він відмовився від підписання та отримання другого примірника акта фактичної перевірки, про що було складено відповідний акт від 09.09.2020.
Відповідно до статті 1 Закону № 481 «ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Згідно з частини 20 статті 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Частиною 2 статті 17 Закону № 481 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250 000 грн.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону № 481 рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.
Механізм застосування цих фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481 затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (надалі, також - Порядок № 790).
Пунктом 2 Порядку № 790 встановлено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону № 481
Згідно з пунктом 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Пунктом 6 Порядку № 790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.
Системний аналіз наведених норм доводить, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю. Здійснення ж таких дій без ліцензії вважається правопорушенням, за яке передбачено застосування фінансових санкцій до такого суб`єкта господарювання.
В ході перевірки було встановлено факт роздрібної торгівлі позивачем пальним без наявності відповідної ліцензії.
Позивач заперечує проти наявності факту роздрібної торгівлі пальним. Суд звертає увагу на те, що під час проведення перевірки, інші докази щодо відсутності факту роздрібної торгівлі пальним позивача перевіряючим не надавались, що також було підтверджено сторонами під час судового розгляду справи.
Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини п`ятої статті 242 КАС України встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Щодо застосування норми права пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України Верховним Судом сформована стала судова практика що висвітлена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №808/3769/16; від 27липня 2018 року у справі №810/2775/17;від 19 серпня 2021 року у справі № 400/1462/20;від 28 серпня 2021 року у справі №815/919/18;від 28 серпня 2021 року у справі № 808/1268/18, відповідно до якої : «Якщо у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності».
Додатково суд зазначає, що застосування принципу змагальності, визначений статтею 9 КАС України, виключає можливість застосування концепції негативного доказу. Позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, що відповідає також і вимозі пункту 1 статті 77 КАС України, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до пункту 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, сторони не можуть будувати свою власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу нівелюється сама концепція змагальності, тобто вона взагалі втрачає сенс.
За таких обставин, позивачем суду не доведена відсутність факту роздрібної торгівлі пальним 01.07.2019 року.
Стосовно посилання позивача на те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем не у встановленій формі та не у формі податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.
Пунктом 2 Порядку № 790 встановлено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені ст. 17 Закону № 481.
Відповідно до пунктом 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Відтак, з огляду на аналіз зазначених вище норм, податковий орган є контролюючим органом, якому надано право застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил роздрібної торгівлі пальним. Межі компетенції податкового органу полягають виключно у застосуванні фінансових санкцій, а не у формі рішення, покладеного в основу цього застосування.
Суд зазначає, що у випадку встановлення форми у виді податкового повідомлення-рішення, унеможливлювало б його прийняття іншими органами влади, які відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» повноважні здійснювати перевірки.
Рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до Порядку № 790, іншої форми рішення законодавцем не передбачено.

Таким чином, зазначене спростовує доводи позивача про те, що рішення про застосування фінансових санкцій за порушення норм Закону № 481 не може бути прийняте у формі рішення, а повинно бути прийняте лише у формі податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає адміністративний позов не обґрунтований, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

При цьому, судом встановлено, що згідно наявних відомостей з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 державним реєстратором внесено запис про державну реєстрацію Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 43968084), як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Відтак, починаючи з 30.09.2021 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП- 43968084, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) є правонаступником Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018).

Зважаючи на викладене, керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, судом допущено заміну Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 43142559) його правонаступником - Головним управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084).

Зважаючи на висновок суду про безпідставність позовних вимог в силу норм статті 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ ВП 43968084).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 23 травня 2022 р.