Справа № 260/472/22
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/472/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким, з урахуванням залишення без розгляду частини позовних вимог, просить суд: "1. Відкрити провадження у справі; 2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати мені частини одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, а саме за період з 27.06.1993 по 15.11.1999; 3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені частину одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме за період з 27.06.1993 по 15.11.1999; 3. Звільнити мене від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" оскільки являюсь учасником бойових дій; 5. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року було зупинено провадження у справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року було поновлено провадження у справі.

Позовну заяву на підставі ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року після відкриття залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року позовну заяву в частині позовних вимог було залишено без розгляду та продовжено розгляд даної справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року проходив військову службу у підрозділах Державної прикордонної служби України. В подальшому, у період з 24 березня 2001 року по 25 серпня 2021 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_4 позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 25 серпня 2021 року. Позивач вказує, що під відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків при звільненні з військової служби, а саме не нараховано в повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що здійснюючи виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні прапорщика ОСОБА_1 з військової служби суворо керувалась вимогами чинного законодавства. При здійсненні остаточного розрахунку у зв`язку із звільненням із військової служби позивача, а саме виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, враховано правові норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ, відповідно до яких ОСОБА_1 набув права на отримання одноразової грошової допомоги за період військової служби, з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року, при попередньому звільненні з військової служби, у зв`язку з чим, період служби із 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року, при остаточному розрахунку допомоги при звільненні 25 серпня 2021 року не брався. Відтак, відповідач вказує, що право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України" Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII (в редакції станом на 15 листопада 1999 року на момент виникнення спірних правовідносин) позивач набув при попередньому звільненні з військової служби.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що, позивач, проходив військову службу у Військової частині НОМЕР_1 .

У період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року позивач проходив військову службу у підрозділах Державної прикордонної служби України (а.с. 17).

Наказом Командувача військ Північно-Західного напрямку Державної прикордонної служби України від 30 жовтня 1999 року № 142-ос позивача було звільнено з військової служби у запас після закінчення строку контракту (а.с. 9).

Наказом начальника 7 прикордонного загону від 15 листопада 1999 року № 53-ос позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення (а.с. 10).

При цьому, як вказує позивач під час звільнення з військової служби йому не було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, що підтверджується витягом з особової картки грошового забезпечення позивача (а.с.а.с. 14, 15).

В подальшому, у період з 24 березня 2001 року по 25 серпня 2021 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України (а.с. 17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25 серпня 2021 року № 69-РС позивала звільнено у відставку (за станом здоров`я) відповідно до статті 26 частини 5 пункту 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 25 серпня 2021 року № 190 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 16).

Відповідно до вказаного наказу наказовій частині зазначеного наказу призначено грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

08 грудня 2021 року позивач звернувся з письмовою заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо надання інформації стосовно нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні з військової служби за період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2021 року за № 350/486/300/1/1817, позивача було повідомлено, що при звільненні його з військової служби та здійсненні відповідних розрахунків, грошова допомога при звільненні за період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 8).

Не погоджуючись з таким діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-XII).

Згідно із статтею 9 частинами 1, 2 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (стаття 9 частина 4 Закону України № 2011-XII).

Відповідно до статті 15 пункту 2 Закону України № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наведене кореспондується із положеннями Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Так, згідно з пунктом І розділу ХХХІІ Порядку № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХХІІ Порядку № 260, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З аналізу наведеного нормативного положення вбачається, що при повторному звільненні з військової служби одноразова грошова допомога виплачується з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Таким чином, період попередньої служби враховується для тих військовослужбовців, які за попереднім місцем служби не набули права на виплату одноразової грошової допомоги, та не враховується для тих, які право на таку допомогу набули.

Таким чином, в розумінні статті 15 частини 2 Закону України № 2011-ХІІ та Порядку № 260 вирішальним є факт набуття військовослужбовцем права на отримання одноразової грошової допомоги, а не факт виплати такої.

Наказом Командувача військ Північно-Західного напрямку Державної прикордонної служби України від 30 жовтня 1999 року № 142-ос позивача було звільнено з військової служби у запас після закінчення строку контракту (а.с. 9).

Так, статтею 15 Закону України 2011-ХІІ встановлені умови виплати одноразової грошової допомоги.

Зокрема, частиною 2 цієї статті (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби від 30 жовтня 1999 року № 142-ос) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Постанова № 393) (в редакції, чинній на день видання наказу про звільнення з військової служби від 30 жовтня 1999 року № 142-ос) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Враховуючи, що у жовтні 1999 року позивача було звільнено з військової служби у запас за закінченням строку контракту, він вважається таким, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 5-місячного грошового забезпечення в силу вищенаведених норм законодавства, проте така допомога йому не була виплачена.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25 серпня 2021 року № 69-РС позивала звільнено у відставку (за станом здоров`я) відповідно до статті 26 частини 5 пункту 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 25 серпня 2021 року № 190 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 16).

Таким чином, звільнення з військової служби у даному випадку відбувалося повторно.

Суд зазначає, що не виплата одноразової грошової допомоги за період з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року позивачу після звільнення у запас з військової служби не є підставою для нарахування відповідачем одноразової грошової допомоги за вказаний період військової служби під час повторного звільнення позивача 25 серпня 2021 року, оскільки останній відповідно до статті 15 частини 2 Закону України 2011-ХІІ та пункту 10 Постанови № 393 набув право на її отримання при попередньому звільненні з військової служби.

З огляду на викладене, оскільки позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування і виплати позивачу одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду попередньої служби з 27 червня 1993 року по 15 листопада 1999 року, передбаченої статті 15 частиною 2 Закону України 2011-ХІІ, відсутні.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко