Справа № 600/6817/21-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/6817/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні до спеціального стажу роботи (працівника охорони здоров`я) період військової служби із 18 квітня 1980 року по 28 травня 1982 року на посаді фельдшера військової частини НОМЕР_1 для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи (працівника охорони здоров`я) період військової служби із 18 квітня 1980 року по 28 травня 1982 року на посаді фельдшера військової частини НОМЕР_1 , призначити та виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

1.2. Ухвалою суду від 08.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком, яку призначено згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

2.2. У листопаді 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо зарахування до спеціального стажу періоду проходження військової служби та виплати грошової допомоги. Однак, листом від 22.11.2021 року № 2400-1702-8/41728 ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність підстав щодо зарахування до спеціального стажу періоду проходження військової служби та виплати грошової допомоги.

2.3. З вказаною відмовою ГУ ПФУ в Чернівецькій області позивач не згідний, що і обумовило звернення до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

3.1. Відповідно до змісту позову та доданих до нього матеріалів позиція позивача обґрунтовується наступним.

3.2. Так представник позивача вказує, що підставою для відмови слугувало те, що в довідці військового комісара № 63 від 29.04.2021 року не зазначено заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року № 168, тому підстав для зарахування позивачу періоду проходження військової служби до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги наразі немає.

3.3. Однак зазначає, що відповідно до примітки 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

3.4. У відповідності з Переліком установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року №135 та підпункту «а» пункту 1 Положення про порядок зарахування стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 учителям, лікарям і іншим працівникам освіти та охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, зараховується робота у лікарняних установах всіх типів та найменувань незалежно від відомчої приналежності установи і організації та найменування посади. Згідно пункту 4 зазначеного положення вчителям, лікарям та іншим працівникам освіти та охорони здоров`я в стаж роботи за фахом зараховується військова служба медпрацівників за фахом в складі Збройних Сил СРСР.

3.5. Так, позивач ОСОБА_1 в період з 18 квітня 1980 року по 28 травня 1982 року проходив строкову військову службу медичним працівником на посаді фельдшера у військовій частині № НОМЕР_1 .

3.6. Зважаючи на викладене, період військової служби позивача з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року у військовій частині № НОМЕР_1 на посаді фельдшера, підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення.

3.7. З вказаних підстав представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача

3.8. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

3.9. Вказує, що згідно з записами трудової книжки та наданими довідками ОСОБА_1 працював на посадах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», зокрема:

- з 01.04.1980 року по 07.04.1980 року - на посаді завідувача ФАП с. Долиняни;

- з 10.08.1988 року по 29.07.1989 року - на посаді лікаря-терапевта інтерна в Кіцманській центральній районній лікарні;

- з 21.08.1989 року по 16.07.2021 року - на посаді лікаря-анестезіолога реаніматолога реанімаційного відділення, відділення анестезіології та інтенсивної терапії в КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня».

3.10. Спеціальний страховий стаж на посадах, передбачених Постановою №909 на день досягнення пенсійного віку позивача склав 32 роки 9 місяців 17 днів (враховано в календарному обчисленні).

3.11. Поряд з цим, зауважує, період проходження військовослужбовцями військової служби в закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України на посадах лікарів та середнього медичного персоналу зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років та допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

3.12. Зазначений період проходження військової служби ОСОБА_1 підтверджується довідкою військового комісаріату, в якій повинно бути зазначено заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168 та посаду, передбачену Постановою №909.

3.13. Враховуючи, що в довідці від 29.04.2021 року №63 не зазначено заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168, підстав для зарахування періоду проходження військової служби ОСОБА_1 до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, немає.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.06.2021 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком, яку призначено згідно Закону № 1058-ІV.

4.2. Згідно доводів сторін, а також згідно наявного у матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 , судом встановлено, що до стажу позивача зараховано наступні періоди роботи на посад, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років»:

- з 01.04.1980 року по 07.04.1980 року - на посаді завідувача ФАП с. Долиняни;

- з 10.08.1988 року по 29.07.1989 року - на посаді лікаря-терапевта інтерна в Кіцманській центральній районній лікарні;

- з 21.08.1989 року по 16.07.2021 року - на посаді лікаря-анестезіолога реаніматолога реанімаційного відділення, відділення анестезіології та інтенсивної терапії в КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня».

Сукупно до стажу позивача враховано 32 роки 9 місяців 17 днів.

4.3. Судом також встановлено, що 29.04.2021 року Хотинським районним центром комплектування та соціальної підтримки видана довідка №63, в якій констатовано, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах на посаді фельдшера в період з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року. Довідка видана для пред`явлення в ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

4.4. У свою чергу, згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 , період військової служби з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року у стаж позивач, як періоди роботи на посад, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», не врахований.

4.5. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою від 08.11.2021 року щодо виплати йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з урахування того, що його стаж становить більше 35 років з урахуванням військової служби. Однак, листом від 22.11.2021 року № 2400-1702-8/41728 ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність підстав щодо зарахування до спеціального стажу періоду проходження військової служби та виплати грошової допомоги. Зокрема, у листі зазначено, що в довідці від 29.04.2021 року №63 не зазначено заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168, підстав для зарахування періоду проходження військової служби ОСОБА_1 до стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, немає.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом оскарження у цій справі є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у зарахуванні до спеціального стажу роботи (працівника охорони здоров`я) період військової служби із 18 квітня 1980 року по 28 травня 1982 року на посаді фельдшера військової частини НОМЕР_1 та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення.

Відтак, суд у цій справі надасть оцінку такій відмові ГУ ПФУ в Чернівецькій області через призму верховенства права.

5.2. При цьому, з огляду на аргументи сторін, ключовим питанням даної справи є те, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області при призначенні пенсії за віком не зарахувало до страхового стажу позивача період військову службу в Збройних силах на посаді фельдшера з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року. Відтак, такий період не включений також до страхового стажу, який визначає право на призначення грошової допомоги.

5.3. Конституцією України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

5.4. Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

5.5. Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

5.6. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України).

5.7. Пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я призначають відповідно до п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

5.8. Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

5.9. Кабінет Міністрів України Постановою від 23.11.2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

5.10. Порядок № 1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

5.11. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909.

5.12. Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

5.13. Відповідно до пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення.

5.14. Згідно з пунктом 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

515. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

5.16. Згідно з розділом 2 Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно - поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

5.17. Таким чином, наведеним Переліком визначено лікарняні заклади і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

5.18. Окрім цього, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

5.19. Відповідно до пункту 2 Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року № 168, до закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, серед іншого, належать амбулаторно-поліклінічні заклади: поліклініка, поліклінічне відділення (усіх найменувань); центральна стоматологічна поліклініка; стоматологічна поліклініка; пересувний стоматологічний кабінет; пересувний рентгенівський кабінет; медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею); медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України).

З оскаржуваної відмови, яка оформлена листом від 22.11.2021 року № 2400-1702-8/41728, видно, що відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періоду військової служби в Збройних силах на посаді фельдшера з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року по причині того, що в довідці від 29.04.2021 року №63 не зазначено заклад охорони здоров`я Міністерства оборони України відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23.03.2017 року №168.

5.20. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна довідка Хотинського районного центру комплектування та соціальної підтримки від 29.04.2021 року №63, в якій констатовано, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах на посаді фельдшера в період з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року. Довідка видана для пред`явлення в ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

5.21. Дійсно у даній довідці не конкретизовано закладу, в якому позивач проходив військову службу. Однак, на переконання суду, аналіз положень вищезазначених нормативно-правових актів у поєднанні з відомостями, зазначеними у довідці від 29.04.2021 року №63, дають підстави для зарахування періоду військової служби позивача з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року на посаді фельдшера, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та до стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

5.22. Не зазначення у довідці від 29.04.2021 року №63 конкретизовано закладу, в якому позивач проходив військову службу, не може позбавляти позивача права на зарахування періоду військової служби до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, та як наслідок до стажу, що дає право на призначення грошової допомоги.

5.23. З цього приводу ССПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 р. по справі «Рисовський проти України» дійшов висновку, що «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

5.24. Суд зазначає, що при вирішення питання про зарахування періоду військової служби позивача до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років та на виплату при призначенні пенсії за віком грошової допомоги, відповідач допустив надмірний формалізм, що порушує права позивача на належний соціальний захист.

5.25. Попри це, суд наголошує, що стаж позивача, з урахуванням періоду військової служби з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року (2 роки 1 місяць 10 днів) та раніше врахованому йому стажу - 32 роки 9 місяців 17 днів, не становить понад 35 років, що з урахуванням положень п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV не надає йому право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

6.2. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.3. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду військової служби з 18.04.1980 року по 28.05.1982 року, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, та як наслідок до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, діяв не на підставі Конституції та законів України.

6.4. Однак, сумарний спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, не становить понад 35 років, а тому підстав для призначення та виплати йому грошової допомоги немає.

6.5. При цьому, згідно позовних вимог питання щодо врахування до стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, будь-яких інших періодів, перед судом не ставилися.

6.6. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав викладених у його мотивувальній частині.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №104 від 30.11.2021 року. Суд звертає увагу на те, що позов задоволено частково, відтак на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) у сумі 454 грн. (пропорційно задоволеним вимогам) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

7.3. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем окрім сплати судового збору, понесено витрати на правничу допомогу.

7.4. Так, відповідно до доданих до позову доказів позивач, за наслідками розгляду адміністративної справи №600/6827/21-а понесено судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000 грн.

7.5. На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача суду надав:

- копію договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Боднарюком В.І. від 29.11.2021 року;

- копію договору про внесення змін та доповнень № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2021 року;

- квитанцію до прибуткового касового ордера від 29.11.2021 року про сплату позивачем наданих послуг у розмірі 5000,00 грн.

7.6. У цій справі судом задоволено частково позов ОСОБА_1 , який в розумінні КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який порушив права позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

7.7. Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

7.8. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

7.9. Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

7.10. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг) та первинні документи, які підтверджують надання ним послуг правової допомоги позивачу.

7.11. Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

7.12. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6 статті 134 КАС України).

7.13. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

7.14. Згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги фактично сплачено 5000 грн.

7.15. Приписами частини 1 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

7.16. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

7.17. Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

7.18. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.19. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

7.20. Як зазначено судом вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

7.21. Зазначене право належить виключно відповідачеві і суд самостійно не вправі доводити неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

7.22. Так, представник відповідача клопотання щодо зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суду не надав та не вчинив жодних дій щодо доведення неспівмірності витрат.

7.23. При цьому, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно вирішенні питання про розподіл судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Великою Палатою зроблено висновок, що саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Зазначену правову позицію суд, згідно частини 5 статті 242 КАС України, враховує при вирішенні питання про розподіл судових витрат у цій справі та не вбачає підстав для відступлення від неї.

7.24. Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

7.25. Так, договору про внесення змін та доповнень № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 29 листопада 2021 року розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складається з наступних виконаних адвокатом Боднарюком В.І. робіт (наданих послуг) з розрахунку вартості 1 год роботи адвоката 800 грн.:

- усна консультація 1200 грн.;

- оформлення позовної заяви 3800 грн.

7.26. У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить із такого:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

7.27. Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі на 4000 грн., оскільки заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають умовам співмірності. Зокрема, на переконання суду, здійснення таких дій як підготовка позовної заяви об`єктивно включає в себе всі підготовчі дії, в тому числі проведення консультацій з клієнтом (позивачем).

7.28. Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

7.29. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

7.30. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

7.31. Водночас, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку, що судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом адміністративної справи №600/6817/21-а підлягають відшкодуванню у розмірі 500 грн (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періоду військової служби із 18.04.1980 року по 28.05.1982 року до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 період військової служби із 18.04.1980 року по 28.05.1982 року до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №104 від 30.11.2021 року судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн 00 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, площа Центральна, буд. 3, ).

Суддя О.В. Анісімов