Справа № 140/16226/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16226/20 пров. № А/857/3961/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Хабазня Ю.Є.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 140/16226/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій,

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення 28.01.2022,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подав до Волинського окружного адміністративного суду заяву в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, в якій просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що вчинені при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20, та полягають у безпідставному зменшені розміру суми щомісячної пенсії, визначеної рішенням суду;

встановити судовий контроль за виконання рішення суду Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20 щодо виплати пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 №21-42 вих.20, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених виплат;

зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у цій частині. У разі невиконання названого рішення суду чи неподання звіту про його виконання застосувати заходи, передбачені ч. 2 ст. 382 КАС України.

На обґрунтування поданої заяви зазначає, що на виконання рішення суду відповідач провів перерахунок його пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 № 21-42 вих. 20, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та виплачував її у такому розмірі упродовж червня - жовтня 2021 року. Однак виплачуючи пенсію за листопад, відповідач зменшив її суму на 7 625,40 грн. та провів виплату у розмірі 67 500 грн.

22.11.2021 звернувся до ГУ ПФУ із заявою, у якій просив повідомити про причини зменшення розміру пенсії, на шо відповідач повідомив його про те, що згідно ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску є максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. Оскільки у довідці Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 № 21-42 вих. 20 зазначено заробітну плату станом на 11.09.2020, коли розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив 5 000 грн., то у зв`язку з цим розмір моєї пенсійної виплати переглянуто та встановлено в сумі 67 500 грн. (5 000 грн. х 5 = 75 000 грн х 90 %).

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки вбачає, що відповідача у такий спосіб свідомо ухиляється від виконання судового рішення, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Окремою ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 140/16226/20 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №140/16226/20 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20, які полягають у зменшенні з листопада 2021 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 75125,40 грн до 67500,00 грн.

Направлено окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області для вжиття заходів щодо усунення причин і умов, які сприяли неналежному виконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20.

Установлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для надання відповіді про вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20, - тридцять днів з дня отримання копії окремої ухвали.

В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що після набрання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2021 року у справі №140/16226/20 законної сили Головним управлінням здійснено відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Обчислення пенсії проведено із заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 року №21-42 вих.20 (83472,66 грн). Розмір пенсії внаслідок перерахунку становив 75125,40 грн. (90% заробітної плати без обмеження пенсії максимальним розміром) та виплачувався пенсіонеру до жовтня 2021 року включно.

В листопаді 2021 року, здійснюючи в порядку контролю перевірку пенсійної справи ОСОБА_1 , встановлено, що розмір його пенсії обчислено із заробітної плати, розмір якої перевищує максимальну величину бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначену відповідно до закону (розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2020 становить 5000 грн., максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - 75000 грн. (5000*15)). Враховуючи зазначене, розмір пенсії ОСОБА_1 приведено у відповідність до вимог закону, зокрема до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вважає, що суд першої інстанції помилково зазначив, що статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» врегульований порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, а не її перерахунку, відтак застосування її положень для перегляду розміру пенсії позивача є не обґрунтованим, оскільки такий висновок суду є помилковим та суперечить іншим нормам матеріального права, зокрема, підпункту першого частини третьої Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697, яким визнано такими, що втратили чинність деякі частини ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789, в тому числі частина, якою визначався механізм перерахунку призначених пенсій прокурорським працівникам.

Апелянт вважає, що перерахунок пенсій працівникам прокуратури здійснюється відповідно до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014, та відповідні правові висновки про застосування норм Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014 при перерахунках пенсій після набрання ним чинності, викладено в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20.

Просить скасувати окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 140/16226/20 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення суду від 05.02.2021 у справі №140/16226/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.10.2020 у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21 жовтня 2020 року №21-42 вих. 20 (83472,66 грн). Разом з тим, розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 був самостійно переглянутий відповідачем та встановлений на рівні 67500,00 грн, який виплачується з листопада 2021 року.

Суд зауважив, що статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» врегульований порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, а не її перерахунку, відтак застосування її положень для перегляду розміру пенсії позивача вважав необґрунтованим, оскільки зменшивши розмір пенсії ОСОБА_1 з 75125,40 грн. до 65700,00 грн. відповідач порушив право позивача, підтверджене рішенням суду від 05.02.2021 у справі №140/16226/20.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість поданої позивачем заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України та, як наслідок, наявність підстав для постановлення ухвали в порядку ст.249 КАС України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для постановлення окремої ухвали в справі, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю, в тому числі, в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначена норма має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що перевіряючи наявність підстав для звернення позивача до суду в порядку статті 383 КАС України для встановлення судового контролю шляхом визнання протиправними дій відповідача на виконання рішення суду, суд має обов`язок перевірити, чи не виникли між сторонами нові спірні правовідносини, яким може бути надано правову оцінку лише в окремому позовному провадженні.

Для вирішення вказаного питання суду необхідно з`ясувати предмет і підставу позову.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відповідно до наведеного тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні №11-257заі18.

З матеріалів справи встановлено, що Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 адміністративний позов. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на підставі довідки Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 № 21-42 вих. 20 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ з 01.10.2020 у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 01.10.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), первинної редакції ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21.10.2020 № 21-42 вих. 20, без обмеження суми пенсії максимальним розміром та з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання судового рішення у даній справі 07.06.2021 Волинським окружним адміністративним судом стягувачу були видані виконавчі листи №9171/2021, № 9172/2021. Виконавчий лист №9171/2021 пред`явлений до виконання.

09.06.2021 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за виконавчим листом № 9171/2021 від 07.06.2021 відкрито виконавче провадження №365724984.

06.07.2021 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило Відділ примусового виконання рішень про виконання рішення суду від 05.02.2021 у справі №140/16226/20 шляхом проведення з 01.10.2020 перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Розмір пенсії з 01.10.2020 становить 75125,40 грн, виплату заборгованості за період з 01.10.2020 по 31.05.2021 в сумі 442185,60 грн буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

22.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, у якій просив повідомити про причини зменшення розміру пенсії, що був перерахований на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у становив 75125,40 грн; надати розгорнутий розрахунок, на підставі якого розмір пенсії зменшено з 75125,40 грн до 67500,00 грн; повідомити, які вживаються відповідачем заходи, спрямовані на погашення заборгованості з виплати його пенсії, що за період з 01.10.2020 по 31.05.2021становить 442185,60 грн. (а.с.127-128).

У відповідь на дану заяву ГУ ПФУ у Волинській області листом від 17.12.2021 повідомило ОСОБА_1 , що на момент виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі №140/16226/20 діють наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. У зв`язку з цим, розмір пенсійної виплати переглянуто та встановлено в сумі 67500 грн (75000 грн (5000 грн х 15) х 90%).

Нараховані кошти на виконання згаданого рішення суду за період з 01.10.2020 по 31.05.2021 в сумі 381182,40 грн підлягають виплаті в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як на підставу для перегляду розміру пенсії позивача, відповідач зазначив норми статті 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої встановлено, що прокурорам пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина друга вказаної статті).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на виконання рішення суду від 05.02.2021 у справі №140/16226/20 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.10.2020 у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Волинської обласної прокуратури від 21 жовтня 2020 року №21-42 вих. 20 (83472,66 грн). Розмір перерахованої пенсії становив 75125,40 грн (83472,66 грн х 90%), виплату пенсії у вказаному розмірі пенсійний орган здійснював з червня по жовтень 2021, визначивши заборгованість за період з 01.10.2020 по 31.05.2021 в сумі 442185,60 грн..

Разом з тим, розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 був самостійно переглянутий відповідачем та встановлений на рівні 67500,00 грн, який виплачується з листопада 2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що не погодившись із проведеним перерахунком пенсії саме за період листопада 2021, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку статті 383 КАС України.

З врахуванням наведено вище, зумовлюється висновок про те, що між сторонами виникли нові спірні правовідносини і новий предмет спору, який стосується питання щодо правомірності дій і рішень Пенсійного органу при здійсненні перерахунку пенсії позивача за період листопада 2021 року, зокрема, щодо правомірності застосування при такому перерахунку пенсії ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014.

Таким чином, у разі незгоди позивача із проведеним відповідачем перерахунком пенсії з листопада 2021, а саме застосування при такому перерахунку ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-УІІ від 14.10.2014, позивач вправі оскаржити такі дії у судовому порядку, звернувшись із окремим позовом.

Аналізуючи наведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити.

Окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року у справі № 140/16226/20 скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №140/16226/20 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ї прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року