Справа № 300/1336/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2022 р. справа № 300/1336/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач), 21.03.2022 звернувся з адміністративним позовом до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері та зобов`язання нарахувати та виплатити таку грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби ОСОБА_1 - 02.06.2015.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно не проведено з позивачем необхідні розрахунки при звільненні, а саме: не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки».

13.04.2022 відповідач подав суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити з мотивів, викладених у відзиві. Додатково зазначив, що для надання додаткової оплачуваної відпустки передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки», як одинокому батьку, що виховує дитину без матері в період проходження служби в установі, а саме за 2012, 2013, 2015 рік позивач не звертався. Окрім того, в 2014 році ОСОБА_2 згідно наказу по особовому складу Івано-Франківського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області від 23.12.2014 за №195 о/с, надано додаткову оплачувану відпустку як одинокому батькові терміном 11 діб (10 діб відпустка, 01 доба святкова). Звернув увагу суду на те, що згідно пункту 20 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 грошове забезпечення, не виплачене особі рядового чи начальницького складу своєчасно або виплачене у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого вказана особа мала на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення (а.с.17-20).

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в Івано-Франківському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (надалі, також - УДПтСУ в Івано-Франківській області) в період з 25.12.2012 по 02.06.2015 на посаді молодшого інспектора відділу режиму і охорони.

Згідно наказу (витяг) Івано-Франківського слідчого ізолятора УДПтСУ в Івано-Франківській області від 25.12.2012 за №140 о/с призначено ОСОБА_1 , новоприйнятого, молодшим інспектором 2-ї категорії чергової зміни №4 відділу режиму і охорони, Івано-Франківського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області, з посадовим окладом 580 гривень, з 25 грудня 2012 року, з випробувальним терміном один місяць (а.с.21).

Згідно наказу (витяг) Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) УДПтСУ в Івано-Франківській області від 02.06.2015 за №75 о/с у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено в запас Збройних Сил України за пунктом 63 «ж» (за власним бажанням) прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора 2-ої категорії відділу режиму і охорони, Івано-Франківського установи виконання покарань, управління Державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області (№12), з 02 червня 2015 року.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 17 років 02 місяці 10 днів, у пільговому 18 років 03 дні. Чергова відпустка за 2015 рік використана в повному обсязі. Підстава6 рапорт ОСОБА_1 (а.с.26).

28.02.2022 позивач звернуся до відповідача із письмовою заявою щодо виплати грошової компенсації.

09.03.2022 відповідач листом за №18/1-1161 відмовив позивачу у здійсненні такої виплати, аргументуючи, що за період проходження служби в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» чергові відпустки використані ОСОБА_1 в повному обсязі. Для надання додаткової оплачуваної відпустки згідно статті 19 закону України «Про відпустки», як одинокому батьку, що виховує дитину без матері в період проходження служби в установі позивач не звертався. Додатково проінформовано, що згідно пункту 20 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та затвердженого наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 грошове забезпечення, не виплачене у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого вказана особа мала на нього право, але не більш ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання (а.с.10).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2012-2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері, протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з статті 12 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Статтею 2 вказаного Закону закріплено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Пунктом 8 статті 10-1 зазначеного Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.

Крім цього, згідно з статтею 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

У відповідності до статті 182-1 Кодексу законів про працю України одному з батьків, який має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Відповідно до частини 7 статті 20 Закону України «Про відпустки» додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Згідно з статтею 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Судом встановлено, що чинним законодавством закріплені гарантії військовослужбовців на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, при цьому додаткові відпустки працівникам, які мають дітей надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 Закону України «Про відпустки», а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами

Однак, вказаним Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Однак, варто зауважити, що в 2014 році ОСОБА_1 згідно наказу по особовому складу Івано-Франківського слідчого ізолятора управління ДПтС України в Івано-Франківській області від 23.12.2014 №195 о/с, надано додаткову оплачувану відпустку відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» за 2014 рік, як одинокому батьку терміном на 11 діб (10 діб відпустка, 01 доба святкова) (а.с.24).

Відтак, безпідставними є твердження відповідача щодо того, що для виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у роботодавця повинні бути копії документів, які підтверджують право працівника на таку відпустку.

Крім того, не реалізоване право позивача під час проходження служби на використання соціальної відпустки за 2012, 2013 та 2015 роки не звільняє відповідача від виплати такої компенсації, та, відповідно, нівелює твердження щодо ненадання підтверджуючих документів до кожного рапорту на відпустку.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Державної пенітенціарної служби України. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, передбаченої частини 1 статті 19 Закону України «Про відпустки».

При цьому суд враховує, що право на компенсацію невикористаних відпусток передбачене як спеціальним законодавством, так і прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Вказаними положеннями не передбачено застережень щодо одержання відповідної компенсації лише за зверненням військовослужбовця, а навпаки визначається, що така соціальна гарантія реалізується на підставі відповідного наказу.

Отже, обов`язок щодо проведення усіх необхідних виплат, у тому числі, під час звільнення позивача зі служби, покладається на відповідача.

З огляду на те, що на законодавчому рівні визначено право позивача на компенсацію невикористаної додаткової відпустки під час звільнення, це право не обмежене жодними нормами закону, а відповідач свого обов`язку щодо забезпечення позивача соціальною гарантією не виконав, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як одинокому батьку який виховує дитину без матері.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2012, 2013 та 2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері.

Отже, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2012, 2013 та 2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у справі відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації, за невикористані дні додаткової відпустки за 2012, 2013 та 2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері.

Зобов`язати Державну установу «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» (вул. Коновальця, 70, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 08563624) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію, за невикористані дні додаткової відпустки за 2012, 2013 та 2015 роки як одинокому батьку, який виховує дитину без матері, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 02.06.2015.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: - Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» (вул. Коновальця, 70, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 08563624).

Суддя Главач І.А.