Справа № 600/7055/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7055/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ), оформлене листом від 26.08.2021 року за № 2400-1708-8/29542 , про відмову у призначенні позивачу ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебуває на пенсійному обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Стаж позивача 41 роки 10 місяців 8 днів. Позивач звернувся до ГУ ПФУ з заявою про виплату йому грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком з врахуванням його стажу роботи по спеціальності, який дає право на виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню. Однак відповідач у задоволенні заяви позивача відмовив.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. На обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на момент досягнення пенсійного віку стаж роботи на посадах, що дає право на отримання спірної грошової допомоги, становив 22 роки 2 місяці 18 днів, що є недостанім для призначення такої допомоги. Щодо зарахування до спеціального стажу позивача період роботи в санаторіях "Оризонт" та "Золота нива" не вважається можливим, оскільки позивачем не надано документи, які підтверджують їх форму власності.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

З 10.07.2021 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Загальний страховий стаж позивача становить 41 років 10 місяців 8 днів.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 09.04.1984 р. позивач працював :

- з 29.08.1983 по 01.08.1984 - зарахований на посаду лікаря-інтерна стоматологічної поліклініки;

- з 13.08.1984 - 15.10.1984 зарахований на посаду лікаря стоматолога в сільську лікарську амбулаторію с. Томай;

- з 16.10.1984 р. по 02.01.1986 р. призначений головним лікарем Томайської СВА;

- з 03.01.1986 р. по 20.08.1987 р. надано сумісництво в 0,5 ставки лікаря стоматолога;

- з 27.08.1987 р. по 23.02.1989 р. прийнятий в санаторій "Золота нива" лікарем стоматологом по направленню;

- з 24.02.1989 р. по 30.09.1993 р. переведений в санаторій "Патрія" об`єднання санаторно-курортних закладів профсоюзів на курорті Сергіївка на посаді лікаря протезиста;

- з 01.10.1993 р. по 01.06.1994 переведений на посаду лікаря стоматолога на 0,5 ставки санаторій "Патрія";

-з 02.06.1994 р. по 01.01.1995 р. прийнятий на посаду лікаря стоматолога в санаторій "Оризонт" з санаторію "Патрія";

- з 01.02.1995 р. по 03.06.2002 р. призначений на посаду стоматолога ІІ категорії в Новоселицький Райагрохим;

- з 04.06.2002 р. по 24.06.2002 р. переведений на роботу в Новоселицьку ЦРЛ;

- з 25.06.2002 р. по 02.07.2006 р. прийнятий по переводу в Динівську дільничу лікарню на посаду лікаря стоматолога;

- з 03.07.2006 р. по 31.03.2021 р. переведений на посаду лікаря стоматолога поліклінічного відділення Новоселицької ЦРЛ.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 20.09.2021 року за №37 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для нарахування та виплати спірної грошової допомоги з мотивів, аналогічних наведеним у відзиві.

Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років. для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).

Згідно з п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Постанова № 909).

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№1058-ІV) та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону (№1058-ІV), працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1788-ХІІ), і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі №466/5637/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема в установах: дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники- розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до нього включено 2. Охорона здоров`я - Лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно з наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивач з 27.08.1987 р. по 23.02.1989 р., з 24.02.1989 р. по 02.06.1994 р., з 03.06.1994 по 01.01.1995 працював у санаторіях на посаді лікаря стоматолога, зокрема в санаторії Патрія, Оризонт санаторно-курортних закладах профсоюзів на курорті Сергіївка "Молдовсоветкурорт", санаторно-курортної асоціації "Літорал". Вказане зокрема підтверджується архівними довідками.

У зв`язку з наведеним, суд зараховує вказаний стаж 7 років 4 місяці 5 днів до страхового стажу, який дає право для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Спеціальний стаж позивача для виплати вказаної допомоги становитиме 29 років 6 місяців 24 дні.

Окрім того, у відповідності до примітки 2 Постанови №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

У зв`язку з наведеним, підлягає для зарахування до спеціального стажу робота позивача у період з 01.02.1995 р. по 03.06.2002 р. на посаді стоматолога ІІ категорії в Новоселицькому Райагрохімі, що спеціальному стажі в сукупності становитиме 36 років 10 місяців 27 днів, що перевищує 35 років навіть у календарному розрахунку.

За правилами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Крім того, на підтвердження роботи позивача у вищезазначених медичних закладах були надані наступні підтверджуючі довідки: архівна довідка з відділу трудового архіву департаменту документально-організаційного забезпечення, інфомраційної діяльності та архівної справи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 03.06.2021 вихідні номери №462, № 463, №464, від 20.07.2021 р. вихідний №608.

Окрім того згідно довідки виданої КНП "Новоселицька лікарня" Новоселицької міської ради від 12.07.2021 №1323 позивач з 06.11.2000 р. по теперішній час працює Динівецькій ДЛ.

З огляду на вищенаведене, на думку суду твердження відповідача у рішенні №37 від 20.09.2021 про відсутність 35 років на посадах, які дають право на призначення вислуги років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону №1788 на момент звернення позивача, суперечить обставинам справи.

Також варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови № 909, дійшла висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Така позиція Великої Палати Верховного Суду була висловлена у постановах від 29 серпня 2018 року у справі №492/446/15-а, від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням зазначеного вище, суд доходить висновку, що рішення відповідача про виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV прийнято всупереч чинному законодавству, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, за сукупності наведених умов позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення їй пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області оформлене листом від 26.08.2021 року за № 2400-1708-8/29542, про відмову у призначенні позивачу ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір в сумі 908,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, Код )

Суддя І.В. Маренич