Справа № 760/22592/21
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядового поліції Колесника Юрія Володимировича, інспектора роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції Кривоусової Олени Іванівни, Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати дії інспектора р.5 б.3 п.1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенантом поліції Кривоусова О.П. щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БАБ №005524 від 16.08.2021 року протиправними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі БАБ №005524 від 16.08.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в вигляді штрафу в розмірі - 425 грн. за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП.

Визнати протиправними дії поліцейським р.5 б.3 п.1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядового поліції Колесник Ю.В. щодо складання 16.08.2021 акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки "OPEL ASTRA" державний номерний знак НОМЕР_1 на спеціальний майданчик.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди суму 2314,00 грн. та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою серії БАБ №005524 від 16.08.2021 року винесеною інспектором р.5 б.3 п.1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенантом поліції Кривоусовою О.П., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що 16.08.2021 року о 06:10 годині в м. Києві проспекті Перемоги, 134/1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В» чим порушив п.п.2.1а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, та притягнутий до відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Також, поліцейським р.5 б.3 п.1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Колесник Ю.В. винесено постанову серія ЕАО №4643047 від 16.08 2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 3ст. 122 КУпАП за те, що 16.08.2021 року о 06:45 годині в м. Києві проспекті Перемоги, 134/1 здійснив зупинку ТЗ на Т-подібному перехресті чим суттєво перешкоджав дорожньому руху, чим порушив п.15.9 г ПДР - порушення заборони зупинки на перехрестях ч.3 ст.122 КУпАП, та притягнутий до відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн.

В той же час, поліцейським р.5 б.3 п.1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядовим поліції Колесник Ю.В. був складений Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.08.2021р.

Вважає, що постанова та Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.08.2021р. є протиправними, винесеними з порушенням норм процесуального та адміністративного права.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови серія БАБ №005524 від 16.08.2021 року позивач нібито, за твердженням поліцейських не пред`явив для перевірки посвідчення водія категорії «В» чим порушив п.п.2.1АПДР, однак в постанові серія ЕАО №4643047 від 16.08 2021 року міститься інформація про його водійські права.

Також, вважає що постанова є незаконною у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, складенням поліцейськими одночасно двох постанов в одному провадженні.

Зазначив, що працівники поліції після винесення постанови серія БАБ №005524 від 16.08.2021р. одразу винесли і постанову серія ЕАО №4643047 від 16.08.2021 року. Однак розгляд справи на місці, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатися. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП. За таких обставин процесуальні права позивача при такому розгляді справи грубо порушено.

Жодних доказів того, що позивач порушив ПДР відповідачами надано не було.

Згідно Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.08.2021р. автомобіль "OPEL ASTRA НОМЕР_1 був евакуйований ТОВ «Інформ-Довідка». За послуги з евакуації та опломбування позивачем було оплачено суму у розмірі - 2170 грн. Крім того, за послуги зберігання автомобіля ФОП - ОСОБА_2 було оплачено - 144 грн.

Вищезазначений Акт було складено працівником поліції об 06:00 годинні 16.08.2021р., а сама постанова серія ЕАО №4643047 від 16.08.2021 року, згідно з якою позивача було притягнено до адміністративної відповідальності складена об 06:45 годинні.

Тобто, виходячи з викладеного, складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу можливо лише після прийняття відповідного рішення, яким є постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з цим, позивач був поряд з автомобілем під час евакуації, та міг переставити автомобіль, що дозволило б уникнути евакуації та максимально швидко усунути правопорушення. Позивач неодноразово зазначав працівникам поліції, що може переставити автомобіль.

У свою чергу, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності після здійснення тимчасового затримання транспортного засобу.

Тому вважає, що спірні дії щодо тимчасового затримання транспортного засобу вчинені поза межами провадження в справі про адміністративне правопорушення та як наслідок з порушенням вимог КУпАП та Інструкції № 1395.

Оскільки, працівниками поліції були здійсненні протиправні дії щодо затримання транспорту, вважає за необхідне стягнути завдану майнову шкоду (збитків), яка включає витрати на евакуацію транспортного засобу та його зберігання на спеціальному майданчику у сумі 2314,00 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

04.10.2021 року від представника Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції надійшов відзив в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що Інспектори діяли відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином проводився відеозапис розгляду справи на портативну боді камеру (оптичний диск з відеозаписом додається до матеріалів справи).

З вказаного відеозапису вбачається, що Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.

У зв`язку з тим, що позивач своїми діями намагався ухилитися від адміністративної відповідальності, що унеможливлювало ним припинення даного правопорушення, а транспортний засіб на Т-подібному перехресті суттєво перешкоджав дорожньому руху, працівниками поліції було прийнято рішення, здійснити евакуацію даного транспортного засобу, шляхом доставлення його на спеціальний майданчик.

Також зазначив, що доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом є необґрунтованими та недоведеними, при розгляді справи яка відбувалась більше години, позивач не зміг пояснити хто саме на його думку був водієм даного ТЗ, також під час розгляду справи були відсутні інші особи які могли б бути водіями даного ТЗ, а також дати пояснення, що позивач не керував даним ТЗ.

З огляду на те, що позивачем було вчинено декілька адміністративних правопорушень, відповідно справи про адміністративні правопорушення розглядалися різними посадовими особами які були навіть не в одному екіпажі, а також в різний час, тому постанова серії БАБ №005524 від 16.08.2021 року є законною, а доводи позивача, про те що вищевказана постанова незаконна є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

11.10.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що Інспекторами було порушено порядок накладення адміністративного стягнення, тому що при виявлені двох та більше правопорушень Інспектори поліції повинні були одночасно розглянути справу у відношенні всіх виявлених порушень та накласти стягнення в межах санкцій, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Докази того, що автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху та у зв`язку із цим в інспектора поліції були підстави для затримання ТЗ та доставлення його на спеціальний майданчик, у відзиві відповідача відсутні, що виключає адміністративну відповідальність.

Від відповідачів поліцейського роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядового поліції Колесниа Ю.В., інспектора роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції Кривоусової О.І. відзиви не надійшли.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до оскаржуваної постанови, 16.08.2021 р., о 17 год. 00 хв. в м. Києві на проспекті Повітрофлотському, буд. 134/1, позивач керував транспортним засобом Opel Astra номерний знак НОМЕР_2 не пред`явив для перевірки посвідчення відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.п. 2.1.(а), 2.1.(б), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач зазначив, що постанова була винесена неправомірно, з порушенням порядку розгляду справи та його прав, на що слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил Дорожнього Руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Стаття 35 Закону зазначає випадки у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної Постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством

У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати - посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

Згідно п. 2.9 д ПДР водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

У відповідності п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відсутність вищезазначених документів у водія виключає його право на керування транспортним засобом. З цього слідує, що Посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керуванням транспортним засобом, а також на вимогу Інспектора водій зобов`язаний пред`явити вищезазначені документи.

Відповідно, до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення Інспектори діяли відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином проводився відеозапис розгляду справи на портативну боді камеру (оптичний диск з відеозаписом доданий до відзиву).

Так, позивач посилався на порушення відповідачами ст. 268 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

З відеозапису наданого представником відповідача вбачається, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Таким чином, Інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.

За таких обставин відсутні підстави для скасування постанови з мотивів недотримання відповідачем вимог ст. 268 КУпАП.

Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Щодо доводів позивача, що при накладенні стягнення у вигляді штрафу не було враховано положення ст. 33 КУпАП, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, як вбачається з вищенаведеної норми, її вимоги не поширюються на випадки накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, до яких, зокрема, і відносяться правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП.

Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 04.12.2019 у справі № 361/5825/19.

Щодо законності затримання транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Згідно до п. 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху по всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закриті території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Відповідно до пункту 15.9 (ґ) ПДР України зупинка забороняється зокрема на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що під час патрулювання Солом`янського району у складі екіпажу Рубін 802 (Кривоусова О.І., Євграфов А.О. ), було виявлено транспортний засіб Opel Astra номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював зупинку на Т-подібному перехресті чим суттєво перешкоджав дорожньому руху, порушуючи при цьому п. 15.9 (г) ПДР України. Відповідно за кермом якого одноосібно знаходився позивач який відмовився надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, що підтверджується наданими відеозаписами, пояснивши тим, що не він являється водієм даного транспортного засобу.

Після вказаного Інспектор Кривоусова О.І. викликала підмогу, через деякий час на місце вчинення адміністративного правопорушення прибув екіпаж Рубін 805 ( Колесник Ю.В. , Климчук В.В. ), та екіпаж Рубін 851 ( Кучер А.В. , Давидчук М.О ). Відповідно особу позивача було встановлено через систему інформаційного порталу Національної поліції України «АРМОР».

У зв`язку з тим, що позивач своїми діями намагався ухилитися від адміністративної відповідальності, що унеможливлювало ним припинення даного правопорушення, а транспортний засіб на Т-подібному перехресті суттєво перешкоджав дорожньому руху, працівниками поліції було прийнято рішення, здійснити евакуацію даного транспортного засобу, шляхом доставлення його на спеціальний майданчик.

Також слід зазначити, що доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом є необґрунтованими та недоведеними, при розгляді справи яка відбувалась більше години, позивач не зміг пояснити хто саме на його думку був водієм даного ТЗ, також під час розгляду справи були відсутні інші особи які могли б бути водіями даного ТЗ, а також дати пояснення, що позивач не керував даним ТЗ.

Вказане підтверджується відеозаписом доданим до відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, то слід зазначити, що статтею 36 КУпАП визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до п. З розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджено наказом МВС України 07.11.2015 № 1395, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень відповідно до положень статті 36 КУпАП провадиться за наявності таких загальних умов: а) вчинення особою двох або більше адміністративних правопорушень; б) кожне із правопорушень кваліфікується за окремою статтею Особливої частини КпАП (або іншого нормативного акта, що передбачає адміністративну відповідальність), що має самостійну санкцію; в) з кожного правопорушення не минули строки давності притягнення до адміністративної відповідальності; г) ні за одне з них на особу не накладалося адміністративне стягнення.

При накладенні стягнень за сукупністю адміністративних правопорушень насамперед необхідно з`ясувати, чи є вчинене одним правопорушенням або мають місце кілька самостійних адміністративних правопорушень. До того ж важливо встановити, чи Утворює ряд послідовних протиправних дій окремі склади самостійних адміністративних правопорушень чи вони становлять у сукупності єдине тривале правопорушення, або в наявності повторність однорідного правопорушення. Тому сукупність адміністративних правопорушень необхідно відрізняти від повторності та від тривалих правопорушень.

У статті 36 КУпАП визначено, що в разі вчинення двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожен проступок окремо. Такий порядок застосування стягнень обумовлений тим, що справи про адміністративні правопорушення однієї і тієї самої особи вирішують частіше за все різні посадові особи в межах своєї підвідомчості. Ситуація змінюється, якщо справи про кілька адміністративних проступків розглядає одна посадова особа. В таких випадках накладається одне основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з вчинених.

З огляду на те, що позивачем було вчинено декілька адміністративних правопорушень, відповідно до матеріалів справи про адміністративні правопорушення розглядалися різними посадовими особами, а також різний час, суд приходить до висновку, що дані постанови є законними, а доводи позивача, про те що вищевказані постанови незаконні є необґрунтованими та безпідставними.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачі діяли виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанова серії БАБ №005524 від 16.08.2021 року винесена з дотриманням всіх вимог встановлених чинним законодавством, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання дій відповідачів протиправними оскільки для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди на підставі ч. 2 ст. 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Водночас, повноваження адміністративного суду, розглядаючи справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені статтею 286 КАС України.

Ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення

скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з вищевикладеного, диспозиція статті не передбачає визнання дій протиправними чи незаконними, якщо розглядається справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Дана позиція викладена в рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 671/246/19 від 24.04.2019р.

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації грошових коштів за послуги евакуатора, зберігання на штрафмайданчику у сумі 2314,00 грн., то вони також задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права та свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного Кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі №1-36/2001, зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок бюджетних асигнувань відповідного органу.

Позивачем заявлено позов про відшкодування коштів не до Держави Україна, а до державних органів про відшкодування шкоди за рахунок коштів на утримання цих органів, як безпосередніх відповідачів у справі, що суперечить закону.

Держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в розгляді справи представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду;.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 ЦК України, Державна казначейська служба України, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями та є окремим учасником цивільних відносин згідно ч. 1 ст. 2 ЦК України.

У спірних правовідносинах належним відповідачем є Держава Україна в особі компетентного органу державної влади.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У зв`язку з тим, що позов пред`явлено не до Держави України в особі відповідних органів, а до управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №5 батальйону №3 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кривоусової О.І., інспектора роти №5 батальйону №3 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядового поліції Колесника Ю.В., які не є належними відповідачами в даній справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Керуючись Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію України», статтями 122, 222, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП рядового поліції Колесника Юрія Володимировича, інспектора роти 5 батальйону 3 полку 1 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП лейтенанта поліції Кривоусової Олени Іванівни, Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя