Справа № 140/3674/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 травня 2022 року

Київ

справа №140/3674/21

адміністративне провадження № К/9901/25175/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мацедонської В. Е.,

суддів: Данилевич Н. А., Кашпур О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Адміністрація» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року (головуючий суддя Волдінер Ф. А.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року (головуючий суддя Святецький В. В., судді: Гудим Л. Я., Довгополов О. М.)

І. Суть спору

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Адміністрація» (далі - позивач, ТОВ «Бізнес-Адміністрація») звернулося до подання позову до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 1, 2 наказу Міністерства юстиції України від 08 квітня 2021 року № 1303/5 «Про задоволення скарги» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

На обґрунтування заяви ТОВ «Бізнес-Адміністрація» зазначило, що згідно скасованих наказом Міністерства юстиції України від 08 квітня 2021 року № 1303/5 записів ТОВ «Бізнес-Адміністрація» набуло право власності на нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 51а. В подальшому, вказане нерухоме майно було передане в іпотеку AT «Таскомбанк» як забезпечення виконання зобов`язання. Заявник вважає, що у разі внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про скасування права власності на нерухоме майно за ТОВ «Бізнес-Адміністрація», а також за попереднім власником (учасником Товариства), зазначене право власності може перейти до інших осіб, що у майбутньому унеможливить виконання рішення суду в цій справі. Також заявник зазначає, що у разі задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного наказу, поновлення порушених прав з тих самих підстав, що були актуальні у минулому, у майбутньому може бути технічно неможливим та призведе до незворотних наслідків.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.

11 квітня 2019 року приватним нотаріусом Кухлевською М. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за № 46429501, відповідно до якого зареєстровано право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення, загальною площею 1145,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 31140426). Крім того, рішенням приватного нотаріуса Кухлевської М. В. від 11 квітня 2019 року № 46429904 погашено запис про право власності № 27696678 МП «ЮЛА» на незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 та закрито розділ, що був відкритий на нього.

26 березня 2020 року державним реєстратором Кучмою І. І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 51786605, відповідно до якого зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення, загальною площею 1145,9 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Бізнес-Адміністрація» (запис про право власності № 36090823).

15 березня 2021 року ОСОБА_2 подав до Міністерства юстиції України скаргу, у якій просив провести перевірку правомірності прийняття, зокрема, рішень від 11 квітня 2019 року № 46429501,46429904, від 26 березня 2020 року № 51786605 та скасувати вказані рішення.

01 квітня 2021 року колегія Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 склала висновок, яким рекомендувала скаргу ОСОБА_2 від 15 березня 2021 року задовольнити частково; скасувати рішення від 11 квітня 2019 року № 46429501, № 46429904, прийняті приватним нотаріусом Кухлевською М. В., рішення від 26 березня 2020 року № 51786605, прийняте державним реєстратором Кучмою І. І.; тимчасово заблокувати доступ приватному нотаріусу Кухлевській М. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць; в іншій частині вимог відмовити у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вона подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття приватним нотаріусом Ващук В. Ф. та державним реєстратором Петрочук О. Д. оскаржуваних рішень (від 20 березня 2020 року № 51717759, від 26 березня 2020 року № 51793692).

08 квітня 2021 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1303/5 «Про задоволення скарги», яким вирішено:

1. Скаргу ОСОБА_2 від 15 березня 2021 року задовольнити частково.

2. Скасувати рішення від 11 квітня 2019 року № 46429501, № 46429904, прийняті приватним нотаріусом Кухлевською М. В., рішення від 26 березня 2020 року № 51786605 прийняте державним реєстратором Кучмою І. І.

3. Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Кухлевській М. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

4. В іншій частині вимог відмовити у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених ч. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вона подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття приватним нотаріусом Ващук В. Ф. та державним реєстратором Петрочук О. Д. рішень від 20 березня 2020 року № 51717759, від 26 березня 2020 року № 51793692.

5. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству

6. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Указані обставини стали підставою для звернення ТОВ «Бізнес-Адміністрація» з заявою про забезпечення позову.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, заяву ТОВ «Бізнес-Адміністрація» про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію пунктів 1, 2 наказу Міністерства юстиції України від 08 квітня 2021 року № 1303/5 «Про задоволення скарги» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову в даному випадку може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам заявника та третіх осіб, в тому числі добросовісним контрагентам заявника, що, враховуючи тимчасовий характер заходів забезпечення позову та конституційний захист інституту права власності, може нанести значно більше шкоди для різних учасників цивільно-правових відносин, ніж виконання приписів індивідуального правового акту, яким є наказ № 1303/5. Крім того, суди дійшли висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку не має негативних наслідків для інших заінтересованих осіб, в тому числі і для ОСОБА_2 , за наслідками розгляду скарги якого і винесений Міністерством юстиції України спірний наказ.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

V. Касаційне оскарження

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви і скасувати заходи забезпечення позову.

На обґрунтування своєї позиції скаржник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 910/9855/20, у якій Суд зауважив на неправомірність забезпечення позову шляхом зупинення дії реєстраційних записів, які вчинені на підставі наказу Міністерства юстиції України, і зупинення дії самого наказу.

Також, Міністерство юстиції України стверджує, що спірні правовідносини пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкти нерухомого майна, тобто права господарського, тому заява про забезпечення позову не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

ТОВ «Бізнес-Адміністрація» у своєму відзиві просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Стверджує, що скасування реєстрації права власності на майно, що є об`єктом забезпечення зобов`язань заявника за договором іпотеки, який зареєстрований відповідно до закону, має наслідком втрату юридичної сили такого забезпечення. Наведене, на думку заявника, очевидно негативно впливає на законні інтереси та права кредитора заявника банківської установи. Крім того, ТОВ «Бізнес-Адміністрація» зазначає, що питання правил підсудності та розгляду позовної заяви в порядку адміністративного судочинства було предметом розгляду у справі № 140/4196/21. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року відмовлено Міністерству юстиції України у задоволенні клопотання про закриття провадження з тих мотивів, що дану справу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. Указана ухвала суду не оскаржувалась і не скасована.

VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Приписами ч. 2 ст. 151 КАС України встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 156 КАС України).

VІІ. Висновки Верховного Суду

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (ч. 1 ст. 341 КАС України).

Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Поряд з цим, підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 826/7496/18.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року в справі № 640/17408/19, від 27 лютого 2020 року в справі № 640/16242/19 та ін.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі №640/9636/20 та від 29 квітня 2021 року у справі № 600/1136/20-а.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Бізнес-Адміністрація» звернулося до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у зв`язку з прийняттям Міністерством юстиції України наказу від 08 квітня 2021 року № 1303/5 «Про задоволення скарги», яким скасовано рішення від 11 квітня 2019 року № 46429501, № 46429904, прийняті приватним нотаріусом Кухлевською М. В., та рішення від 26 березня 2020 року № 51786605, прийняте державним реєстратором Кучмою І. І. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення, загальною площею 1145,9 кв. м., за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 51а за ТОВ «Бізнес-Адміністрація».

На обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного наказу, заявник посилається на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 квітня 2021 року, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ходачинський Р. О. 17 грудня 2020 року вніс запис про іпотеку за номером 39774279 на підставі договору іпотеки від 17 грудня 2020 року № 653, іпотекодержатель АТ «Таскомбанк», іпотекодавець ТОВ «Бізнес-Адміністрація». На забезпечення виконання зобов`язання заявника за вказаним договором іпотеки 17 грудня 2020 року зареєстровано заборону (номер запису про обтяження 39774683) на об`єкт нерухомого майна: офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв. м, що знаходяться за адресою м. Луцьк, вул. Винниченка, 51а, власником якого є ТОВ «Бізнес-Адміністрація».

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що правомірність реєстрації договору іпотеки не є предметом розгляду у цій справі. При цьому, заявником не надано належних доказів порушення права іпотекодержателя - АТ «Таскомбанк».

Тобто, заявником у поданій заяві про забезпечення позову не зазначено, у чому саме полягає очевидна небезпека спричинення невідворотних наслідків до ухвалення рішення в адміністративній справі, не наведено конкретних обставин, які б підтверджували, що захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без ужиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, а також не надано відповідних доказів.

Що стосується посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 910/9855/20, колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.

Так, у справі № 910/9855/20 Суд дійшов висновку, що згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Саме цей наказ є предметом оскарження в цій справі. За наслідками розгляду справи суд на підставі всебічної оцінки доказів, пояснення сторін повинен зробити висновок про правомірність чи неправомірність вказаного наказу та наявність чи відсутність підстав для його скасування. Водночас, доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову є аналогічними тим, що зазначені ним в позові і їх перевірка судом фактично призведе до вирішення цього спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову в цій справі.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, зупинивши дію наказу Міністерства юстиції України, за відсутності рішення суду про визнання його протиправним, суд втрутився у компетенцію Міністерства юстиції України та фактично надав можливість не виконувати чинний наказ.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 1, 2 наказу Міністерства юстиції України від 08 квітня 2021 року № 1303/5 «Про задоволення скарги» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Більш того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, у справі № 140/4196/21 позов ТОВ «Бізнес-Адміністрація» до Міністерства юстиції України, треті особи приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевська Мирослава Валеріївна, державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області Кучма Ігор Іванович, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 5 наказу Міністерства юстиції України від 08 квітня 2021 року № 1303/5 «Про задоволення скарги». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Тобто, рішення суду за наслідками розгляду і вирішення позову, до подання якого подана заява про забезпечення позову, не потребувала вжиття додаткових заходів для його виконання. Суть рішення за наслідками розгляду спору полягало у констатації факту правомірності (протиправності) оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України, а у випадку протиправності - позбавленні його правових наслідків шляхом скасування.

За таких обставин, за таким позовом не може бути унеможливлено або утруднено виконання рішення суду, про що зазначає заявник у своїй заяві, що виключає наявність підстав для забезпечення позову у цій частині.

Вищезазначене в сукупності дає підстави для висновку, що викладені ТОВ «Бізнес-Адміністрація» у заяві про забезпечення позову доводи не давали суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст. 150 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року підлягають скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ураховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року скасувати, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Адміністрація» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу - відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

О. В. Кашпур