Справа № 640/19433/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання достовірної інформації у визначений Законами України «Про звернення громадян», «Про публічну інформацію» строк позивачу;

- встановити розмір пенсійної заборгованості відповідача, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.2020 в сумі 1755001,09 грн.;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсійну заборгованість, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.2020 в сумі 1755001,09 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що він, з метою виконання постанови Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11, звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію щодо виконання зазначеного рішення суду. Водночас, повної відповіді на своє звернення позивач від пенсійного органу так і не отримав. Крім того, стверджується, що рішення суду у справі № 2а-6873/11 так і залишається невиконаним, а сума пенсійних виплат згідно зазначеного рішення протиправно не нараховується та не виплачується відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 р. закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду про закриття провадження у справі, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, просить скасувати оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 18.05.2022.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути дану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження, з урахуванням необхідності дотримання встановленого процесуальним законодавством строку розгляду апеляційної скарги, введенням в Україні воєнного стану та неможливості проведення у визначені строки судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання достовірної інформації у визначений Законами України «Про звернення громадян», «Про публічну інформацію» строк позивачу; встановити розмір пенсійної заборгованості відповідача, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.2020 в сумі 1755001,09 грн.; зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсійну заборгованість, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.2020 в сумі 1755001,09 грн.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, на підставі норм п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, виходив з наступного:

- статті 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є саме невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача. Водночас, наявність у КАС України таких спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Тобто, судовий контроль не передбачає можливості подання окремого позову, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень;

- суд першої інстанції зазначив, що наявність правових підстав для здійснення саме відповідачем перерахунку пенсії позивача було предметом судового розгляду в іншій справі № 2а-6873/11, в якій судовим рішенням, що набрало законної сили, було встановлено наявність у позивача права на відповідний перерахунок його пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити такий перерахунок. Тож, фактично, позов в цій справі був поданий позивачем у зв`язку з тим, що він не погоджується з діями/бездіяльністю відповідача, які вчиняються (допускаються) при виконанні судового рішення у справі № 2а-6873/11. Зокрема, позивач не погоджується з відповіддю пенсійного органу на його запит щодо стану виконання рішення суду, а також вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості по вказаному рішенню. Тобто, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у вказаній справі, але на стадії виконання судового рішення.

Натомість, апелянт стверджує про те, що встановлення сум пенсійної заборгованості та питання належної/нанележної відповіді на запит, не було предметом розгляду у справі № 2а-6873/11.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справі, застосував положення п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, згідно яких провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів вважає, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року по справі № 826/3678/16.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі. Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Слід зазначити, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі № 2а-6873/11 в частині скасування постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 в частині задоволення позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва щодо неправильного розрахунку пенсії позивачу, як військовозобов`язаному, призваному на збори, із заробітної плати 0,03 гривень/місяць, одержаної позивачем за роботу в зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986 році;

- здійснення перерахунку та виплати позивачу суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.1997 по 31.03.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати;

- здійснення перерахунку та виплати позивачу суми державної пенсії, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду ІІІ групи, з урахуванням виплачених сум, з розрахунку 0,03 гривень/місяць з 01.04.2003, з урахуванням зміни індексу вартості життя та зростання мінімальної заробітної плати;

- визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 24.10.2011 та щодо непризначення і невиплати позивачу одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, у розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

- зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надати позивачу відповідь на звернення від 24.10.2011 та здійснити нарахування, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової компенсації в сумі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, з розрахунку мінімальної заробітної плати, яка визначається на момент виплати, скасовано і залишено в цій частині постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13.09.2012 в силі. В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2016 у справі № 2а-6873/11 залишено без змін.

Тож, з наведеного слідує, що у даному випадку, беручи зміст спору та обсяг задоволених позовних вимог у справі № 2а-6873/11 та у даній справі, вбачається відсутність можливості застосування судом першої інстанції наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, адже не збігають важливі елементи, як сторони, предмет і підстави.

З іншого боку, дійсно, заявлений у даній справі позов, може бути нерозривно пов`язаний з виконанням рішення суду у справі № 2а-6873/11 та виконанням резолютивної частини, проте, вказане питання має бути перевірено судом під час розгляду спору по суті.

У разі, якщо позивач вважає, що дії відповідача по неналежній (не у встановленому законом розмірі) виплаті пенсії виникли не на виконання рішення суду, а пізніше, останній не позбавлений права звернутись до відповідача та, у разі отримання відмови, звернутись до суду та оскаржити бездіяльність/дії/рішення суб`єкта владних повноважень щодо неправильного розрахунку пенсії/неповного виконання рішення суду.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. У такому разі, обраний спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому, в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження. Тобто, у такому разі, є підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі про закриття провадження у справі, водночас, у суду апеляційної інстанції відсутні визначені КАС України повноваження у разі скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі здійснювати розгляд спору по суті вимог, з огляду на що, вимоги апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 р. - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко