Справа № 813/1079/13-а
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 813/1079/13-а пров. № А/857/22947/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №813/1079/13-а за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариство «Львівська вугільна компанія» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення (головуючий суддя першої інстанції Брильовський Р.М., час ухвалення - 12.53 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 24.11.2021),-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія до Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівської області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року задоволено клопотання представника Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Львівської області. Справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю).

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із ухвалами суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі та передачі справи на розгляд Господарського суду Львівської області, оскільки такі винесені з порушенням норм КАС України та не враховано позицію Великої палати Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) викладену у постанові від 21.09.2021 р.

Зокрема суть доволів апелянта зводиться до того, що у цій справі провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Львівської області скасувати та закрити провадження у справі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Судом замінено відповідача Головне управління ДПС у Львівській області ( ) на Головне управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ПВ 43968090).

Від позивача втретє надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку із введенням воєнного стану.

Проте колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представника позивача з огляду на наступне.

Розгляд вказаної справи двічі був відкладений за клопотаннями позивача з аналогічних підстав.

Разом з тим, упродовж усього часу перебування даної справи в суді апеляційної інстанції позивач не надсилав, не надавав суду додаткових пояснень по суті поданої апеляційної скарги для урахування під час розгляду справи та нових доказів для дослідження.

При цьому явка представника позивача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась та позивач не позбавлений можливості заявити клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Також колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2 ч. 5 цієї ж статті КАС України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Апеляційний суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юріон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати усі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції передав справу на розгляд до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю) на підставі частини третьої статті 7 КУзПБ, відповідно до якої матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Проте, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначене Конвенцією поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикція адміністративних судів визначена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до пункту 5 частини першої якої така поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Предметом даного спору є правомірність прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2015 у справі № 914/2441/15 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Пунктом 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), введеного в дію з 21.10.2019, установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із абзацом першим частини другої статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує: всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (абзац четвертий частини другої статті 7 КУзПБ).

Відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що статтею 7 КУзПБ виокремлено категорію спорів, які розглядаються в межах справи про банкрутство господарським судом, а саме: майновий спір, стороною в якій є боржник, тобто не залежно від того, чи є боржник у справі про банкрутство позивачем або відповідачем у іншому майновому спорі.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19 (905/1159/20), якою висловлено правову позицію, що з прийняттям Кодексу України з процедур банкрутства законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї (пункт 40 постанови).

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, зокрема здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство норм чинного законодавства та правовий висновок Великої палати Верховного Суду у справі №905/2030/19 (905/1159/20) суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підвідомчість цього спору, слід визначати із застосуванням положень статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства як закону, що прийнятий пізніше, та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія».

Разом з тим, суд першої інстанції вважає передчасним висновок про передачу на розгляд до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю) без вирішення питання щодо закриття провадження у справі з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у цій справі у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Львівській області про закриття провадження у справі відмовлено. Вказана ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України, цей визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах ( ст. 1 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Крім цього, статтею 29 КАС України визначено підстави передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого, тобто нормами вказаної статті передбачено можливість передачі лише адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого адміністративного суду, а визначені у ч. 1 вказаної статті підстави стосуються лише територіальної юрисдикції ( підсудності).

У розумінні п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, з аналізу наведених вище норм чинного процесуального законодавства України слідує, що судочинства у судах відповідної юрисдикції здійснюється у відповідності до процесуальних кодексів.

Як уже зазначалось вище та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі №905/2030/19 (905/1159/20), з прийняттям Кодексу України з процедур банкрутства законодавець змінив правила визначення юрисдикції певних спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про передачу даної адміністративної справи, без вирішення питання закриття провадження у ній, на розгляд Господарського суду Львівської області, який здійснює судочинство у порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням положень ст. 29 КАС України щодо підстав передачі справ за підсудністю, є невірним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про передачу справи за підсудністю.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №813/1079/13-а скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 19.05.2022