Справа № 280/6886/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6886/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 ( суддя першої інстанції Сіпака А.В.) в адміністративній справі №280/6886/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 294 від 13.07.2021 року про відмову у призначенні мені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.07.2021 року. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 20 980 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що має право на призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства після досягнення 50 років згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, та відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії було надано усі необхідні документи для призначення пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року позов задоволено. В стягненні витрат на правничу допомоги відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся відповідач посилаючись на те, що судом першої інстанції не з`ясовані всі обставини по справі, оскільки надані позивачем медичні документи не можуть бути доказами на підтвердження факту визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, оскільки для призначення пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має значення не факт установлення інвалідності, а термін настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до досягнення шестирічного віку. Надана позивачем довідка не підтверджує факту визнання її сина дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку та в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Довідка надана позивачем, а саме медичний висновок ЛКК№1 від 04.02.1993, видана строком на один рік, тобто на даний час вона вже не є дійсною.

Отже, оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою на підставі довідки від 30.06.2016 № 2326-2504.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Відповідно до медичного висновку ЛКК№1 від 04.02.1993 ОСОБА_2 має діагноз дитячій церебральний параліч. Також відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 призначена пенсія з ІНФОРМАЦІЯ_2 , як інваліду з дитинства.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 15 років ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 14.11.2005. Причини смерті дитини викладені в довідки про смерть № 1499 від 14.11.2005, а саме: дитячій церебральний параліч, подвійна геміплагічна форма.

07.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003.

Рішенням від 13.07.2021 № 294 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з таких підстав що медичний висновок ЛКК№1 від 04.02.1993 підтверджує що ОСОБА_2 хворів та мав діагноз відповідно переліку хронічних захворювань. Висновок дійсний 1 рік. Також повідомили що страховий стаж позивача становить 25 років.

Позивач вважаючи таку відмову протиправною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію мають, зокрема, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку після досягнення 50 років для матері та за наявності страхового стажу не менше 15 років. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до абзацу 11 пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.17 Порядку №22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що при призначенні пенсій, зокрема, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно із пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, зазначені вище документи, а саме: виписка з акта огляду в МСЕК, медичний висновок закладів охорони здоров`я, посвідчення одержувача допомоги, довідка органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, висновок лікарсько-консультаційної комісії дають можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу особи з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка вважала, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки на день звернення вона має не менше 15 років страхового стажу.

Судом встановлено, що з липня 1989 року по теперішній час є працюючою особою, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.20-24).

З матеріалів справи вбачається, що у позивачки народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.25).

З 1990 року до листопада 2005 року позивачка здійснювала догляд за сином, який був інвалідом з дитинства (дитячий церебральний параліч), що підтверджується актом обстеження фактичних обставин здійснення догляду, медичним висновком міської дитячої лікарні №1міста Донецька, довідкою про смерть №1499 (а.с.26-31).

При призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Водночас, ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991року №1788-XII передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Відповідно до п.10 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМ України від 12.08.1993 року № 657 (Порядок № 657), час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Отже, право на призначення дострокової пенсії у матерів дитини інваліда або інваліда з дитинства виникає у разі наявності таких умов: виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до шестирічного віку; досягнення 50-річного віку жінкою, яка виховувала дитину інваліда або інваліда з дитинства; наявність страхового стажу роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дитиною (дітьми).

Таким чином, для врахування періодів догляду за дитиною з інвалідністю відповідачу було надано всі необхідні документи. Тому період догляду за дитиною з інвалідністю підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта про відсутність, на момент звернення позивачки за призначенням пенсії, документа щодо визнання дитини позивачки дитиною інвалідом є необґрунтованими та спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Так, матеріалами справи підтверджується наявність встановлення інвалідності дитині позивачки у віці 1 року та призначено пенсію по інвалідності, тобто до досягнення ним шестирічного віку та, відповідно, виховання позивачкою дитини з інвалідністю до шестирічного віку.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі 330/2181/16-а дійшла висновку, що при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні позивачці дострокової пенсії, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачці дострокову пенсію, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07.07.2021 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначено вище, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено право особи на отримання дострокової пенсії, як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, тобто при дотриманні всіх перерахованих умов відповідач зобов`язаний призначити особі дострокову пенсію.

З урахуванням тієї обставини, що під час розгляду справи встановлено факт протиправної відмови позивачці у призначенні пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, наявні підстави для призначення такої пенсії останній.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Отже, у даному випадку, повним та ефективним захистом порушеного права позивачки є зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, відповідно до п.3 ч.1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як матері особи з інвалідністю з дитинства, починаючи з 07.07.2021 року.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В іншій частині позовних вимог колегія суддів апеляційної інстанції не надає оцінку спірним правовідносинам, оскільки судом першої інстанції відмовлено в їх задоволенні, а позивач не є апелянтом по справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 в адміністративній справі №280/6886/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва