Справа № 500/6215/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6215/21 пров. № А/857/4444/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркон-Буд» та Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року, головуючий суддя Чепенюк О.В., ухвалене о 10:18 год. у м. Тернополі, повний текст якого складено 18.01.2022 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркон-Буд» до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2021 року ТзОВ «Теркон-Буд» звернулося в суд з позовом до ГУ Держпраці у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 20.08.2021 №ТР5136/150/АВ/МГ-ФС, №ТР5136/150/АВ/ІП-ФС та №ТР5136/150/АВ/ЗП-ФС.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що під час проведення позапланового заходу (інспекційного відвідування) факту невиконання припису №039 від 30.04.2021 року не встановлено. Натомість відповідач прийняв оскаржені постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР5136/150/АВ/ІП-ФС від 20 серпня 2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 12000,00 грн.; визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР5136/150/АВ/МГ-ФС від 20 серпня 2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в частині накладеного штрафу у розмірі 12000,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Теркон-Буд» та ГУ Держпраці у Тернопільській області оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі; відповідач скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу ТзОВ «Теркон-Буд» мотивує тим, що позивач жодним чином не порушував п. 10 припису відповідача, а його висновки здійснені поверхнево.

ГУ Держпраці у Тернопільській області свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що наказ про покладення обов`язків на ОСОБА_1 без нарахування та виплати йому заробітної плати суперечать установчому документу товариства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги відповідача заперечив, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у поданій апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теркон-Буд» зареєстроване як юридична особа з 24.02.2003 року, керівник ОСОБА_1 , який є одночасно одним з трьох засновників Товариства, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с.14-17).

Відповідно до річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з питань праці на 2021 рік, Товариство включене для проведення відповідного державного нагляду (контролю) з 26.04.2021 року Управлінням (а.с.41).

22.04.2021 року Управлінням видано наказ «Про проведення планової перевірки у ТзОВ «Теркон-Буд» №397 та направлення від 22.04.2021 року №216 (а.с.39-40).

Посадовими особами Управління проведено плановий захід державного нагляду (контролю) у Товаристві з 26.04.2021 року по 30.04.2021 року. За результатами проведеного заходу державного нагляду (контролю) та аналізу документів наданих інспектору, складено акт інспекційного відвідування від 30.04.2021 року №13А/147/19/21 (а.с.42-48) та винесено припис на усунення виявлених порушень законодавства про працю від 30.04.2021 року № 039, всього у приписі визначено 12 порушень законодавства про працю (а.с.49-50).

З метою перевірки виконання суб`єктом господарювання припису щодо усунення порушень вимог законодавства, виданого за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю), 15.07.2021 року Управлінням видано наказ «Про проведення позапланового заходу у ТзОВ «Теркон-Буд» перевірки виконання припису № 039 від 30.04.2021 року та направлення № 5136/150 на проведення заходу контролю (а.с.61-62).

Позаплановою перевіркою перевірки стану виконання припису встановлено його невиконання, а саме пунктів 6, 8-12.

Так, пунктом 6 припису зобов`язано позивача забезпечити дотримання вимог частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці», якою визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. У порушення цієї норми Товариством не ведеться облік виконуваної роботи директором ОСОБА_1 . Позивачем ведеться облік виконуваної працівниками роботи у табелях обліку використання робочого часу, проте відсутній облік виконуваної роботи директором ОСОБА_1 . Пункт 6 припису не виконано.

Пунктом 8 припису зобов`язано забезпечити дотримання вимог статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» в частині виплати заробітної плати. В порушення цих законодавчих приписів директору Товариства ОСОБА_1 заробітна плата за виконану роботу не нараховується та не виплачується. Пункт 8 припису не виконано.

Пунктом 9 припису зобов`язано забезпечити дотримання вимог частини першої статті 102-1 КЗпП України, частини першої статті 19 Закону України «Про оплату праці», які передбачають, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Директору Товариства, який прийнятий на посаду по сумісництву наказом від 18.03.2003 № 1, заробітна плата за фактично виконану роботу не нараховується та не виплачується. Пункт 9 припису не виконано.

Пунктом 10 припису зобов`язано забезпечити дотримання вимог частини шостої статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці» щодо індексації заробітної плати. Згідно з наданих суб`єктом господарювання розрахункових відомостей за квітень, травень та червень 2021 року працівникам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не проведено нарахування і виплату сум, пов`язаних з індексацією заробітної плати, за січень, лютий та березень 2021 року, а в червні 2021 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Пункт 10 припису не виконано.

Пунктом 11 припису зобов`язано забезпечити дотримання вимог частини першої статті 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення. При звільненні з роботи муляра ОСОБА_12 29.05.2020 року (наказ від 29.05.2020 року № 4) належні йому при звільненні суми, виплачено не в повному обсязі, оскільки до розрахунку кількості днів невикористаної відпустки, що підлягали компенсації, не було враховано 4 календарних дні за період роботи з 18.06.2019 року по 29.05.2020 року . Крім того, у розрахунковій відомості за травень 2020 року зазначено, що ОСОБА_12 відпрацював 6 робочих днів, заробітну плату йому нараховано не в повному обсязі, тобто за 5 робочих днів. Пункт 11 припису не виконано.

Пунктом 12 припису зобов`язано забезпечити дотримання вимог частини першої статті 83 КЗпП України, якою передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. При звільненні з роботи муляра ОСОБА_12 29.05.2020 року (наказ від 29.05.2020 року № 4) до розрахунку кількості днів невикористаної відпустки, що підлягали компенсації, не було враховано 4 календарних дні відпустки за період роботи з 18.06.2019 року по 29.05.2020 року, а нараховано та виплачено грошову компенсацію лише за 19 днів невикористаної щорічної відпустки. Пункт 12 припису не виконано.

Також судом встановлено, що акт позапланового заходу перевірки стану виконання припису не підписано Товариством, відтак інспектором складено акт про відмову від підпису від 06.08.2021 року, який надіслано суб`єкту господарювання рекомендованим листом з описом вкладення (а.с.92-95).

29.07.2021 року Товариству направлено повідомлення про розгляд матеріалів інспекційного відвідування суб`єкта господарювання та розгляд питання щодо наявності підстав для накладення штрафу, передбаченого частиною другою статті 265 КЗпП України (а.с.97).

20.08.2021 року Управлінням прийняті постанови:

№ТР5136/150/АВ/ІП-ФС, яким за невиконання пункту 6 припису, яким зобов`язано позивача забезпечити дотримання вимог частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці», а саме забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи директором ОСОБА_1 , застосовано штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати 12 000 грн. (6000 грн. х 2) (а.с.104);

№ТР5136/150/АВ/МГ-ФС, за невиконання пунктів 8, 9, 10 припису щодо невиплати заробітної плати директору та непроведення індексації заробітної плати 10 працівникам, застосованого штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а всього 132000 грн. (6000 грн. х 2 х 11 працівників ) (а.с.101-102);

№ТР5136/150/АВ/ЗП-ФС за невиконання пунктів 11, 12 припису стосовно виплати усіх сум належним до сплати при звільненні працівнику і ненарахування при звільненні працівнику компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, якою застосовано штраф у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, тобто на суму 18000 грн. (6000 грн. х 3) (а.с.98-99).

Не погоджуючись з такими постановами про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які виникають при виконанні засновником функцій директора товариства без укладання трудового договору є корпоративними, а тому відсутній обов`язок укладати трудовий договір, нараховувати та сплачувати заробітну плату. Порушення щодо ненарахування та невиплати індексації встановлено стосовно 10 працівників Товариства, то штраф застосовано з розрахунку за кожного працівника, що відповідає приписам абзацу 5 частини 2 статті 265 КЗпП України. Невиплата усіх сум належним до сплати при звільненні працівника, у тому числі ненарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України є підставою для застосування штрафу до юридичної особи як порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-1V, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Як встановлено ч. 7 ст. 7 Закону на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Абзацами 10-13 ч. 6 ст. 7 Закону визначено: якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Пунктом 18 Порядку № 823 передбачено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Також, пунктом 21 вказаного Порядку встановлено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

За змістом пунктів 1 та 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509).

Порядок №509визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення.

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Як передбачено ч. 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 9 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено відповідальність за порушення інших вимог законодавства про працю, крім передбачених абзацами другим - восьмим цієї частини.

Абзацом 10 частини 2 цієї статті передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі вчинення порушення, передбаченого абзацом дев`ятим цієї частини, повторно протягом року з дня виявлення порушення - у двократному розмірі мінімальної заробітної плати за кожне таке порушення.

Як підтверджується матеріалами справи, Товариством в табелях обліку використання робочого часу не ведеться облік виконуваної роботи директором ТзОВ «Теркон-Буд» ОСОБА_1 , як це передбачено ч. 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці».

При цьому, ОСОБА_1 відповідно до наказу № 1 від 18.03.2003 року «Про прийняття обов`язків директора Товариства» на підставі протоколу №3 зборів засновників ТзОВ «Теркон-Буд» від 18.03.2003 року приступив по сумісництву до виконання обов`язків директора Товариства.

Відповідно до рішення засновників, оформленого протоколом № 1/16 зборів учасників Товариства від 30.09.2016 року, у зв`язку з виходом ОСОБА_1 на пенсію та припинення з ним трудових відносин, покладено обов`язки щодо керівництва підприємством, а саме: організацію та управління виробничо-господарською діяльністю підприємства, матеріально-технічним забезпеченням господарської діяльності, фінансово-економічною роботою, обліком та звітністю, веденням грошово-розрахункових операцій на засновника ОСОБА_1 без нарахування та виплати йому заробітної плати (винагороди) (а.с.128).

На підставі вказаного рішення ТзОВ «Теркон-Буд» прийнято наказ №19/2 від 03.10.2016 року «Про покладення виконання обов`язків», відповідно до змісту якого у зв`язку з господарською необхідністю покладено виконання обов`язків щодо керівництва підприємством, а саме: організацію та управління виробничо-господарською діяльністю підприємства, матеріально-технічним забезпеченням господарської діяльності, фінансово-економічною роботою, обліком та звітністю, веденням грошово-розрахункових операцій на засновника ОСОБА_1 без нарахування та виплати йому заробітної плати (винагороди). Уповноважено засновника ОСОБА_1 діяти від імені підприємства без довіреності, з правом підпису документів (а.с.127).

Так, за рішенням загальних зборів Товариства (протокол №1/16 від 30.09.2016 року) припинено трудові відносини з ОСОБА_1 у зв`язку з виходом його пенсію, та покладено на нього функцію управління Товариством як на засновника.

Таким чином, ОСОБА_1 не перебуває у трудових відносинах із Товариством, а здійснює управління ним як засновник, суд вважає, що Товариство, відповідно, не повинно здійснювати облік робочого часу, який ведеться лише на працівників.

Відтак вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що відносини, які виникають при виконанні засновником функцій директора товариства без укладання трудового договору є корпоративними, а тому відсутній обов`язок укладати трудовий договір, нараховувати та сплачувати заробітну плату.

Таким чином, постанова Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР5136/150/АВ/ІП-ФС від 20.08.2021 року у розмірі 12000 грн. та постанова №ТР5136/150/АВ/МГ-ФС від 20 серпня 2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення в частині накладеного штрафу у розмірі 12000,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо інших порушень встановлених в ході позапланової перевірки законодавства про працю колегія суддів зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ).

Статтею 1 Закон №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до змісту статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Індексація заробітної плати належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці і її не проведення за наявності підстав для індексації є порушенням статті 95 КЗпП України, що є підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не виконав вимог припису в цій частині та не зробив відповідний розрахунок сум індексації за кожний пропущений місяць індексації заробітної плати, не донарахував й не виплатив ці суми працівникам.

Таким чином, порушення щодо ненарахування та невиплати індексації встановлено стосовно 10 працівників є підставою для нарахування штрафу з розрахунку за кожного працівника, відповідає приписам абзацу 5 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Також, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Невиплата усіх сум належним до сплати при звільненні працівника, у тому числі ненарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України є підставою для застосування штрафу до юридичної особи як порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі, відтак відповідачем правомірно прийнято оскаржену постанову №ТР5136/150/АВ/ЗП-ФС від 20.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркон-Буд» та Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №500/6215/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 19.05.2022 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду