Справа № 280/874/21
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 травня 2022 року

м. Київ

справа № 280/874/21

адміністративне провадження № К/990/11915/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року в справі №280/874/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 55 від 23.11.2020 про неуспішне проходження прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснення повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати накази керівника Запорізької обласної прокуратури № 2480к від 24.12.2020 та № 18к від 05.01.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 05.01.2021.

- поновити ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури з 06.01.2021;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Шевченківської окружної прокуратури або на посаді із рівнозначними умовами, функціями та повноваженнями в органах Запорізької обласної прокуратури, з 06.01.2021;

- стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.01.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі;

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) за № 55 від 23.11.2020 про неуспішне проходження прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнано протиправними та скасовано накази керівника Запорізької обласної прокуратури № 2480к від 24.12.2020 та № 18к від 05.01.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 05.01.2021;

- поновлено ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області з 06.01.2021;

- стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06 січня 2021 року по 01 червня 2021 року в сумі 116752,00 грн;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року в скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

17 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року в справі №280/874/21.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції", займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що позивачка обіймала посаду обіймала посаду прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області, а спірні правовідносини виникли з приводу звільнення останньої з публічної служби.

Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції чинній на момент звернення позивачки до суду).

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржниця, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вказуючи, що суд апеляційної інстанції застосував пункт 14 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, пункту 2 розділу V та пункту 7 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм, викладених в постановах від 31 березня 2021 року в справі № 580/2357/21, від 03 червня 2021 року в справі № 640/9398/20, від 24 червня 2021 року в справі № 280/5009/20. Також, скаржниця зазначає, що судами попередніх інстанцій було застосовано пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII без урахування висновків Верховного суду щодо застосування цієї норми, викладеного у постанові від 24 квітня 2019 року в справі № 815/1554/17.

Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Однак, скаржник посилаючись на постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 580/2357/21, від 03 червня 2021 року у справі № 640/9398/20 та від 24 червня 2021 року у справі № 280/5009/20 лише зазначив, що Верховний Суд у цих постановах надав оцінку наявності неналежного розгляду заяв прокурорів (про визначення нової дати проведення тестів) щодо обставин проходження атестації (зокрема, хворобливого стану прокурора під час іспиту), що потягло за собою винесення кадровою комісією необґрунтованого рішення про неуспішне проходження атестації.

Суд критично оцінює такі доводи скаржниці, оскільки вони є загальними та не свідчать безпосередньо про релевантність застосування указаних у скарзі висновків Верховного Суду під час вирішення цієї справи. Натомість Судом установлено, що встановлені фактичні обставини у справах № 580/2357/21, № 640/9398/20, № 280/5009/20 є відмінними від встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи у зв`язку з чим, правовідносини у цих справах не є подібними.

Крім того, скаржницею не обґрунтовано, не зазначено висновків, які сформульовані Верховним Судом щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та висновки судів попередніх інстанцій, які їм не відповідають.

Судом також установлено, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 815/1554/17, не є релевантними в цій справі, оскільки у справі №815/1554/17 спірні правовідносини щодо звільнення позивача з посади та з органів прокуратури у зв`язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру») виникли у листопаді 2016 року та у лютому 2017 року, тобто до набрання чинності Законом №113-IX.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд також не приймає до уваги посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень пункту 11 розділу І Порядку № 221 щодо права прокурора на перенесення дати іспиту та належне повідомлення про нову дату складання іспиту, а також абзацу першого пункту 18 Порядку № 233 при формуванні та розподілу списків прокурорів між кадровими комісіями у подібних правовідносинах, оскільки скаржницею у касаційній скарзі не конкретизовано у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржниці, ця норма повинна застосовуватися.

Щодо посилання скаржниці на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, то Суд звертає увагу, що посилаючись на таку підставу необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Водночас, касаційна скарга не містить обґрунтування підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Таким чином, скаржником не обґрунтовано передбачених підпунктами частини четвертої статті 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

За таких обставин клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року в справі №280/874/21 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська