Справа № 160/5784/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 травня 2022 року Справа 160/5784/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича

при секретарі Дивнич Д.І.

представника позивача Зіньковська Н.В., Медяний О.Ю.

представника відповідача Сивокозов О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Сивокозова О.М. від 07.02.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження № 68552878 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/1224/18.

Ухвалою суду від 06.05.2022 року відкрито провадження у справі.

Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач раніше звертався з даним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, однак ухвалою суду від 22.02.2022 року позовну заяву залишено без руху; ухвалу суду від 22.02.2022 року позивач отримав 18.03.2022 року; через запровадження на всій території України воєнного стану 24.02.2022 року позивач не зміг усунути недоліки позовної заяви, що стало підставою для винесення ухвали від 25.03.2022 року про повернення позовної заяви позивачу. Повернення позовної заяви не є підставою для позбавлення позивача можливості повторного звернення з позовом до суду.

Відповідачем 13.05.2022 року подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач раніше вже звертався з даним позовом до суду; ухвалою суду позовну заяву повернуто позивачу через не сплату судового збору; ухвалу суду від 25.03.2022 року про повернення позовної заяви позивач не оскаржив; позивач не надав суду доказів неможливості сплати судового збору під час першої подачі позовної заяви до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду та зазначив про те, що згідно постанови приватного виконавця від 07.02.2022 року ВП № 68552878 накладено арешт на кошти позивача, які містяться на рахунках у банківських установах.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду, оскільки чинне законодавство України встановленням строків обмежує реалізацію права на подання позову до суду. Позивач своїм правом на подання позову до суду скористався; ухвалу суду від 25.03.2022 року про повернення позовної заяви не оскаржив. А тому відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення з позовом до суду.

Суд, дослідивши клопотання позивача та відповідача, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Суд під час відкриття провадження у адміністративній справі не вирішував питання про визнання поважними причин пропущення позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є правомірність постанови відповідача від 07.02.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження № 68552878 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/1224/18.

Згідно ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач отримав оскаржувану постанову 08.02.2022 року, що підтверджується вхідним номером на супровідному листі відповідача від 07.02.2022 року № 1311.

З позовом до суду позивач звернувся 17.02.2022 року, що підтверджується копією позовної заяви із штампом суду, яка міститься у матеріалах справи.

Ухвалою суду від 22.02.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.03.2022 року позовну заяву повернуто позивачу через відмову у відстроченні сплати судового збору та не усунення недоліків позовної заяви. Позивач отримав вказану ухвалу суду 06.04.2022 року, що видно із штампу позивача на супровідному листі суду від 25.03.2022 року № 19581/22, який міститься у матеріалах справи.

Повторно позивач звернуся з позовом до суду 15.04.2022 року, що видно із штампу відділенні поштового зв`язку за описі цінного листа, який міститься у матеріалах справи.

Згідно вимог ч.8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи запровадження на всій території України воєнного стану з 24.02.2022 року згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також те, що дана обставина є поважної причиною для поновлення процесуальних строків, враховуючи те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, оскільки згідно постанови приватного виконавця від 07.02.2022 року ВП № 68552878 накладено арешт на кошти позивача, які містяться на рахунках у банківських установах, то суд вважає за можливе поновити позивачу строк для позовної заяви до суду, оскільки причини пропуску строку звернення з позовом до суду є поважними.

Керуючись ст. 121,287 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про поновлення строку звернення з позовом до суду задовольнити.

Поновити Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» строк звернення з даним позовом до суду.

Відмовити у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін