Справа № 160/4412/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2022 року Справа № 160/4412/22
12 березня 2022 року, засобами поштового зв`язку, до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №160/4412/22 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Цією ж ухвалою суду, витребовано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином завіренні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Також, відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалу суду від 17.03.2022 року отримано відповідачем - 25.04.2022 року, згідно розписки від 21.03.2022 року, наявної в матеріалах адміністративної справи № 160/4412/22.
16 травня 2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки назви підприємств, зазначені при прийнятті на роботу, не збігаються з назвами підприємств, зазначених на печатках, якими завірено записи про звільнення, що суперечить вимогам пунктах 2.14 діючої на той час Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162. Також до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року в АТ «Славутич», оскільки згідно довідки від 28.07.2020 № Г-1481 виданої архівним відділом Криворізької міської ради, в первинних документах в зазначений період роботи ім`я ОСОБА_1 значилось як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ». Отже відповідач діяв правомірно. Також, відповідачем надано матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.08.2020 року.
19.11.2021 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася з заявою до відповідача про зарахування їй до загального страхового стажу періоди роботи: з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року, з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року, з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року та здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком із врахуванням вказаного стажу.
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулась до суду.
Таким чином, предметом спору в даній справі є незарахування відповідачем до загального страхового стажу позивача періодів її роботи з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року, з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року, з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 21.07.1982 року, позивач у спірні періоди працювала:
- з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року - прийнята у відділ головного технолога інженером в Домобудівельному комбінаті об`єднання «Рязаньбуд». При цьому, при звільненні поставлена печатка підприємства;
- з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року - прийнята інженером у відділ організації та технологій будівельного виробництва м. Кривого Рога у Дніпропетровській філії проектно-технологічного інституту будівельного виробництва "Укроргважбуд". При цьому, при звільненні поставлена печатка підприємства;
- з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року - прийнята на посаду старшого інженера комплексного виробничо-розпорядчого відділу управління в «Управління з координації та контролю будівництва КГЗКОР Мінбуду УРСР» у порядку переведення з Дніпропетровської філії проектно-технологічного інституту будівельного виробництва "Укроргважбуд". При цьому, при звільненні поставлена печатка підприємства;
- з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року - призначена за переведенням на посаду інженера з техніки безпеки в будівельно-монтажне управління № 4 фірми "Житлобуд" в АТ «Славутич». При цьому, на титульній сторінці трудової книжки міститься інформація про зміну ім`я на « ОСОБА_2 » на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.02.1961 року, вказаний запис завірено печаткою та підписом уповноваженої особи.
Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було зараховано до загального страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком - 32 роки 4 місяці 5 днів (зарахований по 30.06.2020).
Відповідач дійшов висновку про неможливість зарахування роботи позивача до загального трудового стажу періодів роботи:
- з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року;
- з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року;
- з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року;
З тих підстав, що назви підприємств, зазначені при прийняті на роботу, не збігаються з назвами підприємств, зазначеними на печатках, якими завірено записи про звільнення.
- з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року.
З тих підстав, що ім`я ОСОБА_1 значилося як « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».
Проте, суд критично ставиться до такого висновку у зв`язку з наступним.
Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача містять відомості щодо роботи позивача у спірні періоди, відомості щодо зміни (виправлення) її імені, також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.
Крім того, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Також, у період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, розбіжності назви підприємств зазначених на печатці при записах про звільненні позивача не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Також, встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки міститься інформація про зміну (виправлення) ім`я на « ОСОБА_2 » на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.02.1961 року, на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області 10.09.1997 р., вказаний запис завірено печаткою та підписом уповноваженої особи.
Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Проте, відповідач не надав достатніх доказів на підтвердження правомірності своїх дій в частині незарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року, з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року, з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем було протиправно незараховано періоди роботи ОСОБА_1 з 04.08.1983 року по 11.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 31.05.1988 року, з 02.06.1988 року по 01.11.1989 року, з 28.02.1994 року по 05.03.1996 року, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати ОСОБА_1 , до загального страхового стажу періоди роботи з 04.08.1983 р. по 11.08.1986 р., з 26.08.1986 р. по 31.05.1988 р., з 02.06.1988 р. по 01.11.1989 р., з 28.02.1994 р. по 05.03.1996 р. починаючи з 01.12.2021 року та здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням вказаного стажу з 01.12.2021 року.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 37194773 від 17.02.2022 року.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати ОСОБА_1 , до загального страхового стажу періоди роботи з 04.08.1983 р. по 11.08.1986 р., з 26.08.1986 р. по 31.05.1988 р., з 02.06.1988 р. по 01.11.1989 р., з 28.02.1994 р. по 05.03.1996 р. починаючи з 01.12.2021 року та здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням вказаного стажу з 01.12.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко