Справа № 160/3609/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2022 року Справа № 160/3609/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/3609/22 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
15.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської митниці, у якій позивач, з урахуванням уточнень від 17.03.202022 року, просить суд:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці від 26.01.22р. №UA110130/2022/000037 та зобов`язати Дніпровську митницю здійсните митне оформлення в митному режимі імпорту автомобіля «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ) із звільненням від оподаткування митними платежами на підставі ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 15.02.2021 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 17.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем у строк, визначений в ухвалі суду, усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 23.03.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків, відмовлено.
Також ухвалою суду від 23.03.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- картку відмови Дніпровської митниці від 26.01.22 №UA110130/2022/000037;
- митну декларацію, подану позивачем 26.01.2022 року;
- відомості (інформацію) щодо підстав прийняття оскаржуваного рішення митного органу;
- відомості (інформацію) щодо отримання позивачем паспорта громадянина України № НОМЕР_2 ;
- попередню митну декларацію від 18.01.2022 року та інші наявні докази щодо суті спору.
12.04.2022 року відповідачем суду надано відзив разом із витребуваними судом доказами по справі.
02.05.2022 року позивачем надана письмова відповідь на відзив відповідача на позовну заяву.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 20.05.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.01.2022 року відповідачу для митного оформлення в режимі імпорту автомобіль «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ) у зв`язку із переселенням позивача на постійне місце проживання в Україна подана митна декларація № UA110130/2022/001616 із заявленням способу розрахунку за кодом 06 «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування», на підставі ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.
26.01.2022 року відповідачем було прийняте рішення про відмову у митному оформленні (картка відмови №UA110130/2022/000037), в якому вказано на можливість митного оформлення автомобіля позивача зі сплатою податків та зборів, які станом на 26.01.2022 року становили 90 990, 80 гривень.
На думку позивача така картка відмови є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на викладене звернувся до суду із цією позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Митна вартість транспортного засобу заявлена декларантом Позивачем за основним методом відповідно до ст. 58 МК України.
Вказують, що декларантом згідно з гр.36 МД №UA110130/2022/001616 заявлено код преференції «301», що передбачає звільнення від оподаткування митними платежами транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704, 8711 згідно з УКТ ЗЕД та товари, що класифікуються в товарній позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД в разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну.
Разом з МД від 26.01.2022 року №UA110130/2022/001616 декларантом були надані відповідні документи.
За результатами перевірки наданих документів відповідачем було встановлено таке.
Відповідно до підпункту б) пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ «при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами:.3) товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років:...б) транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні».
Відповідач також вказує, що тимчасове посвідчення громадянина №ОТ034318 від 22.04.2021 року, надане декларантом позивача, є документом, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, оскільки відповідно до Закону України «Про громадянство України» воно посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України. Згідно з п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» тимчасове посвідчення громадянина є документом, що підтверджує громадянство України.
Посилання в позивача на те, що документом, який дає право на застосування пільги передбаченої ч.10 ст.374 МКУ є лише паспорт громадянина № НОМЕР_2 , виданий 10.12.2021 року є необґрунтованим з огляду на те, що тимчасове посвідчення громадянина №ОТ034318 від 22.04.2021 року є документом, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні та видається на період виготовлення паспорта.
Окрім цього, тимчасове посвідчення громадянина № НОМЕР_3 видано 22.04.2021 року, а отже максимальний термін здійснення митного оформлення транспортного засобу із застосуванням пільги, передбаченої пунктом 3 частини 10 статті 374 МКУ, закінчувався - 22.10.2021, отже перевищено Позивачем на 3 місяці та 2 дні (МД подано 26.01.2022 року).
Декларантом Позивача разом з декларацію для здійснення митного оформлення транспортного засобу не подано жодного документу, який би підтверджував, що строк, встановлений пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ пропущений Позивачем внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, хвороби або з інших поважних причин.
Таким чином, враховуючи наведене вище, відповідач дійшов висновку, що до дня видачі паспорта громадянина України № НОМЕР_2 виданий 10.12.2021 року, позивач не проживав на території країни, з якої він прибув три роки, оскільки вже 7 місяців проживав на території України, що також вказує на недотримання вимог пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ.
Відповідач також вказує, що згідно з тимчасовим посвідченням громадянина №ОТ034318 від 22.04.2021 року місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано з 13.05.2021 року, з 05.07.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , а транспортний засіб ввезений позивачем 18.01.2022 року через пункт пропуску на кордоні Харківської митниці, про що свідчить попередня декларація №UА110130/2022/000898 від 18.01.2022 року, Акт про проведення огляду №UА807120/2022/000335 від 18.01.2022 року, а також власноручний підпис Позивача на цьому акті.
Отже, вказують, що транспортний засіб ввезений Позивачем практично через 9 місяців (8 місяців та 27 днів) з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, тобто після фактичного переїзду на постійне місце проживання в Україну, що не може вважатися ввезенням автомобілю у зв`язку з переселенням позивача на постійне місце проживання.
Також вказують, що декларантом Позивача надано паспорт транспортного засобу № НОМЕР_4 від 14.05.2011 року, який не містить дати та відмітки про зняття з обліку транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання.
На підставі вищезазначеного комісією прийнято наказом Дніпровської митниці від 17.12.2021 року №253, та розглянуто питання щодо можливості оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування та у подальшому прийнято рішення про ненадання дозволу.
Враховуючи наведене, митним органом було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, у митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2022 року №UA110130/2022/000037, в якій зазначено, що декларантом не дотримано вимог пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ та неможливість застосування преференційного режиму оподаткування.
Вказують, що картка відмови містить вичерпне роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення транспортного засобу, зокрема: «Необхідне подання нової МД з належною сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів) або зворотного вивезення транспортного засобу за межі митної території України».
Таким чином, на їх думку, Картка відмови є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятою у спосіб та в межах повноважень, наданих Відповідачу законодавством.
З огляду на зазначене, вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Митна вартість транспортного засобу була заявлена декларантом за основним методом відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 5600,00 дол. США, що за курсом НБУ на день подання МД відповідає 163395,06 гривень (гр.45).
Згідно з гр.36 МД №UA110130/2022/001616 декларантом було заявлено код преференції «301» - що передбачає звільнення від оподаткування митними платежами транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704, 8711 згідно з УКТ ЗЕД та товари, що класифікуються в товарній позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД в разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну, згідно з Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 "Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій".
Встановлено, та не заперечується учасниками справи, що разом з МД від 26.01.2022 року №UA110130/2022/001616 Декларантом були надані такі документи:
акт про проведення огляду №UA807120/2022/000335 від 18.01.2022 року;
свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 від 08.09.2011 року та №99 39 841059 від 18.01.2022 року;
паспорт транспортного засобу № НОМЕР_4 від 14.05.2011 року;
документ, що підтверджує вартість перевезення б/н від 26.01.2022 року;
висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №27т22 від 26.01.2022 року;
договір про надання послуг митного брокера №1859 від 21.12.2021 року;
документи, що підтверджують отримання особою права на постійне проживання в Україні (тимчасове посвідчення громадянина) №ОТ034318 від 22.04.2021 року;
копія паспортного документа іноземця та особи без громадянства з відомостями, що підтверджують факт переселення на постійне місце в Україну №46 16 471019 від 31.01.2017 року;
паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні № НОМЕР_2 від 10.12.2021 року;
аркуш погодження б/н від 26.01.2022 року;
довідка №271056268 від 06.10.2021 року;
заява щодо вартості ТЗ б/н від 17.01.2022 року;
фото ТЗ у ЗМК від 26.01.2022 року;
сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UА.009.4219-22 від 19.01.2022 року.
Посадовими особами відповідача, за результатами перевірки наданих документів встановлено: «Відповідно до підпункту б) пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ «при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами:...3) товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років:...б) транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні».
Так, під час перевірки митним органом встановлено, що тимчасове посвідчення громадянина № ОТ034318 від 22.04.2021 року, надане декларантом Позивача, є документом, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, оскільки відповідно до Закону України «Про громадянство України» воно посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України. Згідно з п.4 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» Тимчасове посвідчення громадянина є документом, що підтверджує громадянство України.
На думку митного органу, тимчасове посвідчення громадянина №ОТ034318 від 22.04.2021 року є документом, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні та видається на період виготовлення паспорта.
Тимчасове посвідчення громадянина № ОТ034318 видано 22.04.2021 року, отже максимальний термін здійснення митного оформлення транспортного засобу із застосуванням пільги, передбаченої пунктом 3 частини 10 статті 374 МКУ, закінчувався 22.10.2021 року, а отже перевищено позивачем на 3 місяці та 2 дні (МД подано 26.01.2022 року).
Враховуючи наведене, відповідач, під час здійснення перевірки, дійшов висновку, що Декларантом позивача разом з декларацію для здійснення митного оформлення транспортного засобу не подано документу, який би підтверджував, що строк, встановлений пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ пропущений позивачем внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, хвороби або з інших поважних причин.
Також, перевіркою встановлено, що згідно із Тимчасовим посвідченням громадянина №ОТ034318 від 22.04.2021 року місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано з 13.05.2021 року, з 05.07.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , а транспортний засіб ввезений позивачем 18.01.2022 року через пункт пропуску на кордоні Харківської митниці.
Отже, відповідач дійшов висновку, що транспортний засіб ввезений Позивачем практично через 9 місяців (8 місяців та 27 днів) з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, тобто після фактичного переїзду на постійне місце проживання в Україну, що не може вважатися ввезенням автомобілю у зв`язку з переселенням позивача на постійне місце проживання.
Також, під час перевірки встановлено, що декларантом позивача надано паспорт транспортного засобу № НОМЕР_4 від 14.05.2011 року, який не містить дати та відмітки про зняття з обліку транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання.
На підставі вищезазначеного, а також з урахуванням вимог Наказу Державної митної служби України «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» від 17.11.2005 року № 1118 щодо комісійного вирішення цього питання, комісією, прийнято наказом Дніпровської митниці від 17.12.2021 року №253, та розглянуто питання щодо можливості оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування та прийнято рішення про ненадання дозволу.
Відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, у митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.01.2022 року №UA110130/2022/000037, в якій зазначено, що декларантом не дотримано вимог пункту 3 частини 10 статті 374 МКУ та неможливість застосування преференційного режиму оподаткування.
Отже, враховуючи наведене вище, позивачу було відмовлено у пільговому митному оформленні.
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України).
Пунктами 23, 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України встановлено, що митне оформлення це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно частин 1, 2, 3 статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Порядок звільнення від оподаткування митними платежами, передбаченими законодавством України під час переселення громадян на постійне місце проживання в Україну регулюється нормами ст.374 Митного кодексу України.
Відповідно до пп.б п.3 ч.10 ст.374 МК України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років: транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.
Згідно з ч.11 ст.374 МК України товари за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що ввозяться на митну територію України громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну із звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до цього Кодексу, підлягають постановці на тимчасовий облік в державних реєстраційних органах на строк до двох років з оформленням документів на право тимчасового користування такими товарами та можуть бути відчужені або передані у володіння, користування чи розпорядження іншим особам (крім членів сімей таких громадян) упродовж двох років з дня ввезення на митну територію України лише після сплати особами, які ввезли їх в Україну, всіх митних платежів за ставками, чинними на день подання митної декларації.
Таким чином, законодавством визначено такі умови звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну (у тому числі транспортні засоби):
- ввезти транспортний засіб протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні (наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні);
- надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;
- надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.
Згідно з вимогами ст.374 МК України, обов`язковою умовою для звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України є переселення на постійне місце проживання в Україну.
Верховний Суд в постанові від 23 січня 2020 року у справі №815/273/15 зробив висновок, що аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу необхідна одночасна наявність таких обставин:
- особа повинна переселятись до України на постійне місце проживання;
- особа повинна звернутися за таким оформленням протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні;
- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;
- особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна бути власником такого транспортного засобу не менше року;
- транспортний засіб мав перебувати за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.
Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
Щодо строку проживання на території країни вибуття.
Так, згідно матеріалів справи, митним органом разом із відзивом була надана копія паспорту позивача № НОМЕР_6 , в якому вказана дата видачі - 31.01.17 та дата першої реєстрації на території країни вибуття - 18.05.05.
Отже, позивач фактично проживав на території країни вибуття більше 3 років до початку переселення на постійне проживання в Україну.
Наказом Державної митної служби України «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» від 17.11.05 № 1118 врегульований порядок підтвердження права особи на здійснення митного оформлення транспортного засобу із звільненням від оподаткування, зокрема, пп. 4.2 п. 4 розділу III наказу встановлено, що документами, підтверджуючими вказане право для осіб, які набули громадянства України за територіальним походженням, можуть виступати 3 документи:
а) паспортний документ іноземця та особи без громадянства з відомостями, що підтверджують факт переселення на постійне місце проживання в Україну (при перетині митного кордону України);
б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутній при перетині митного кордону України);
в) копія паспортного документа іноземця та особи без громадянства.
Листом від 18.02.2022 року № 19-19/19-02-02/8.19/488 Державна митна служба України надала інформацію про факти переміщення позивачем в період з 01.05.2021 до 31.12.2021 автомобіля «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ) через митний кордон України, згідно якої 23.05.2021, 04.07.2021, 05.08.2021 та 06.10.2021 позивач особисто перемістив через митний кордон України в напрямку «в`їзд» в зоні діяльності Харківської та Сумської митниць автомобіль без застосування до нього заходів гарантування, передбачених розділом X Митного кодексу України та без сплати грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягали сплаті при ввезенні автомобіля на митну територію України з метою вільного обігу, тобто, митними органами були застосовані до позивача положення Митного кодексу України відносно громадян-нерезидентів.
Позивачем 23.05.2021 року, 04.07.2021 року, 05.08.2021 року та 06.10.2021 року надавались митному органу під час митного контролю паспорт позивач № 46 16 471019 та тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 , а митним органом самостійно приймалось рішення про те, що позивач не проживає постійно на території України, через що має право ввести автомобіль на строк до 1 року як нерезидент.
За незмінності норм митного законодавства та статусу позивача не можуть існувати різні підходи 3 митних органів (Харківська, Сумська, Дніпровська митниці) до тлумачення норм Митного кодексу України до того, з якого моменту він має право на постійне проживання.
За приписами пп.б п.3 ч.10 ст.374 МК України, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.
З огляду на вищезазначене, в силу приписів ч. 4 ст.3 Митного кодексу України відповідач мав прийняти рішення про митне оформлення автомобіля із наданням пільг.
Щодо зняття автомобіля з реєстраційного обліку
Твердження митного органу, що автомобіль позивача не знятий з обліку в країні вибуття є передчасними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Зокрема, відповідачем були надані копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із відміткою про зняття 18.01.2022 року автомобіля з обліку та виданою транзитного номерного знаку для вивезення за межі країни вибуття.
Щодо тимчасового посвідчення № НОМЕР_3 .
Як вказує відповідач, тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 від 22.04.2021 року на їх думку є документом, що підтверджує отримання особою права на постійне проживання в Україні.
Між тим, такі твердження митного органу є передчасними.
Так, в гр. 44 митної декларації тимчасове посвідчення № НОМЕР_3 було заявлено декларантом ОСОБА_3 під кодом документа 8013 із найменуванням «Інші (крім позначених кодами 8011, 8012, 8014-8016, 9802, 9803) документи, що відповідно до законодавства підтверджують отримання особою права на постійне проживання або тимчасове проживання (перебування) в Україні», згідно Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 20.09.2012 року № 1011.
Це посвідчення було заявлено декларантом саме як документ, що підтверджує право на тимчасове проживання, так як на момент його видачі позивач ще не вийшов з громадянства іншої країни та не міг отримати права на постійне проживання до 29.09.2021 року, що також підтверджено відповідною довідкою від 06.10.2021 року №271056268.
Як зазначалося вище, питання ввезення громадянами на митну територію України транспортних засобів при переселенні на постійне місце проживання в Україну регулюється Правилами №1118.
Відповідно до п.7 Правил №1118 власник транспортного засобу або уповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, крім іншого, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном.
Як визначено п.4.1. Розділу III Правил №1118, при необхідності вирішення питання про можливість звільнення транспортного засобу від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення транспортного засобу, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону:
- постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (зараз три роки) (для іноземців та осіб без громадянства з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку до дати отримання паспорта громадянина України);
- перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку до дати отримання паспорта громадянина України);
- перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку до дати отримання паспорта громадянина України).
Пунктом 45 ст. 4 Митного кодексу України передбачено, що постійне місце проживання місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).
10.12.2021 року позивачем отриманий документ, що дає право на застосування пільги, а саме паспорт громадянина України № НОМЕР_2 .
Набуття громадянства позивачем відбулось на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» за територіальним походженням (місце народження - м.Кривий Ріг).
Вказана інформація також була доступною для посадових осіб митних органів при здійсненні митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», до Реєстру вноситься така інформація про особу: додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Статтею 337 МК України передбачено, що однією із форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а саме: перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.33 МК України, Інформаційні ресурси органів доходів і зборів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах. Інформаційні ресурси органів доходів і зборів це сукупність електронної інформації, що включає електронні дані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах органів доходів і зборів.
Відповідно до підпункту 4.2. п.4 Правил, підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України "Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України", є такі документи та відмітки в них: для іноземців та осіб без громадянства, які переселяються на постійне місце проживання в Україну:
а) паспортний документ іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон з імміграційною візою на постійне проживання в Україні, виданою закордонним дипломатичним представництвом або консульською установою України, та/або копія дозволу на імміграцію в Україну;
б) посвідка на постійне проживання в Україні (може бути відсутньою при перетині митного кордону України);
в) відмітка у паспортному документі іноземця та особи без громадянства на право виїзду за кордон про наявність дозволу на постійне проживання, встановлена додатком 1 до Правил в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.95 № 1074 (1074-95-п ) (може бути відсутня при перетині митного кордону України).
Відповідно до ч.3 ст.256 МК України, рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.
За приписами ч.1 ст.255 МК України, митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред`явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.255 МК України, строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі: 1) виконання митних формальностей поза місцем розташування органу доходів і зборів відповідно до статті 247 цього Кодексу; 2) підтвердженого письмово бажання декларанта або уповноваженої ним особи подати відповідно до цього Кодексу додаткові документи чи відомості про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару; 3) проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до частини двадцять першої статті 356 цього Кодексу; 4) виявлення порушень митних правил, якщо товари не випускаються відповідно до частини п`ятої цієї статті; 5) зупинення митного оформлення відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції"; 6) подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні; 7) призупинення митного оформлення відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу.
Окрім вищезазначеного, суд звертає увагу, що нормами митного законодавства України передбачено подання додаткових відомостей для уточнення інформації при здійсненні митного контролю та митного оформлення.
Зокрема, п.2.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, після прийняття МД для митного оформлення у разі подання МД на паперовому носії необхідність подання документів, зазначених в графі 44 МД, визначається посадовою особою ПМО під час виконання митних формальностей, встановлених підпунктами 4.5.5 - 4.5.10 пункту 4.5 розділу IV цього Порядку. Інформація про необхідність подання документів, зазначених в графі 44 МД, вноситься посадовою особою, що здійснює відповідну митну формальність, до розділу IV інформаційного аркуша, із зазначенням коду документа, посади, прізвища, ініціалів, дати та часу встановлення вимоги, та засвідчується особистим підписом посадової особи. Інформація про ознайомлення з вимогою надання документів вноситься Декларантом до розділу IV Інформаційного аркуша.
Окрім того, п.8 ч.1 ст.336 Митного кодексу України як однією із форми митного контролю передбачено направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.
Суд звертає увагу на Міжнародну конвенцію про взаємну адміністративну допомогу у відверненні розслідуванні та припиненні порушень митного законодавства, до якої Україна приєдналась Указом Президента України від 23.05.2000 р №699/2000. Відповідно до цієї Конвенції митна адміністрація договірної сторони може звернутися із запитом про надання взаємної допомоги щодо різних напрямів митної діяльності, а саме: стягнення ввізного та вивізного мита і податків (додаток 2); контроль (додаток 3), нагляд (додаток 4), розслідування та повідомлення на користь іншої договірної сторони (додаток 5), участь представників митних адміністрації у розгляді справ у суді або трибуналі (додаток 6); присутність представників митної адміністрації однієї договірної сторони на території іншої договірної сторони (додаток 7).
Крім того, Україна з іншими державами уклала цілу низку міжнародних угод, в яких ідеться про запити. Так, Законом України від 15 грудня 1999 р. була ратифікована Угода про співробітництво та взаємодопомогу в митних справах ( держави учасниці цієї угоди державам СНД), в якій окрема стаття призначена формі та змісту запита.
Отже, суд зазначає, що позивачем дотримано встановлені п.3 ч.10 ст.374 Митного кодексу України вимоги, за яких при ввезенні на митну територію України транспортного засобу особа звільняється від оподаткування митними платежами.
За викладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог про зобов`язання митного органу вчинити певні дії.
Як зазначено вище, відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення, яке судом було скасовано, тому належним способом захисту порушеного права в цьому випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо митного оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ).
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині ОСОБА_1 в частині визнання протиправною та скасування картки відмови Дніпровської митниці від 26.01.2022 року №UA110130/2022/000037 та в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо митного оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ).
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці від 26.01.2022 року №UA110130/2022/000037.
Зобов`язати Дніпровську митницю повторно розглянути питання щодо митного оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Nissan Qashqai» (кузов № НОМЕР_1 ).
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Дніпровської митниці за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 744,30 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код ОКПП НОМЕР_7 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20.05.2022 року.

Суддя В.В. Ільков