Справа № 640/722/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/722/19 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, яким просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення та контузії пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення та контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема судом не враховано, що на осіб, які проходили військову службу у ЗС РФ та здійснювали діяльність з оборони РФ норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюються.

Додатково зазначив, що оскільки позивач закінчував проходження військової служби в ЗС РФ та звільнений з неї у запас (за станом здоров`я) на нього не поширюються Угода між державами-учасницями Співдружності Незалежних держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року та Протоколу до Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, ратифікованого Законом України від 07 червня 2001 року №2495-ІІІ.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , з 12 квітня 1986 року по 29 березня 1988 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, є учасником бойових дій в Республіці Афганістан, по вересень 1997 року проходив військову службу за контрактом в Збройних Силах Російської Федерації.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної комісії від 19 грудня 2016 року серії АВ №0647180 позивачу встановлена ІІ група інвалідності. Причина інвалідності: поранення (контузія) так, отримані при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Згідно з "Сведетельством о болезни" від 25 вересня 2001 року №5, постановою Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 05 жовтня 2001 року встановлено: "ранение (контузия) да, связана с исполнением обязанностей военной службы при выполнении интернационального долга".

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року у справі №759/3173/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Київського міського військового комісаріату Міністерства оборони України щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у направленні поданих документів до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов`язано Київський міський військовий комісаріат Міністерства оборони України направити подані документи до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 червня 2018 року №60 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги майору в запасі ОСОБА_1 , який звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 29 вересня 1997 року, а 19 грудня 2016 року був визнаний в Україні інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням інтернаціонального обов`язку, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

Вважаючи протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив про помилкового висновку відповідача щодо не розповсюдження на позивача дії Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", враховуючи що останній не проходив службу у Збройних Силах України.

Також задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що у резолютивній частині постанови Святошинського районного суд м. Києва від 19 грудня 2017 у справі № 759/3173/17 зазначено про обов`язок Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду. Водночас, зміст оформленого витягом з протоколу 15 червня 2018 року № 60 рішення свідчить, що відповідачем не були враховані висновки суду, адже відповідні обставини, зазначені комісією в якості підстав для відмови позивачу у призначенні такої допомоги були встановлені судом та повністю спростовують висновки комісії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ключовим правовим питанням у даній справі є право військовослужбовця, звільненого зі служби в Російській Федерації, на соціальні гарантії, встановлені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ.

Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року по справі №816/978/16, обставини якої є подібними, зазначив:

"Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України від 07 червня 2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Так, вищезазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги, проте, вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає".

Як судом відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 червня 2018 року №60 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги майору в запасі ОСОБА_1 , який звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 29 вересня 1997 року, а 19 грудня 2016 року був визнаний в Україні інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням інтернаціонального обов`язку, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн

Згідно з копією паспорта серія НОМЕР_1 виданого Ватутінським РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_1 є громадянином України, а тому з урахуванням висновків Верховного Суду має право, гарантоване Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (наприклад постанови Верховного Суду від 21 червня 2018 року у справі №816/958/16, від 27 січня 2022 року у справі №332/752/17).

З урахуванням викладеного Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ Міністерством оборони України із зазначених вище підстав.

Водночас колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції проте, що у резолютивній частині постанови Святошинського районного суд м. Києва від 19 грудня .12.2017 у справі № 759/3173/17 зазначено про обов`язок Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду.

Крім того колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, оскільки Міністерство оборони України не надавало оцінку правовому статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, яку проходив позивач, строку настання інвалідності, наявності усіх необхідних документів тощо.

Органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги, є саме Міністерство оборони України, до компетенції якого і входить розгляд документів, поданих позивачем. У зв`язку цим суд не може перебирати на себе вирішення такого питання, досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність підстав для призначення вказаної вище допомоги, бо таке рішення у цій ситуації відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде ефективним та забезпечить належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку, буде зобов`язання Міністерства оборони України потворно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ігнорування Міністерством оборони України висновків викладених в рішенні Святошинського районного суду м. Києві від 19 грудня 2017 року у справі №759/3173/17. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення та контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Прийняти у вказаній частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення та контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку