Справа № 420/10150/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 р. Категорія 113020000м.ОдесаСправа № 420/10150/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2021 року № 6331 про відмову громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , у продовженні строку перебування на території України, мотивуючи його тим, що ГУ ДМС України в Одеській області не навело жодних підстав вважати, що вона має інші, ніж заявлені у заяві підстави та мету перебування в Україні, а також не зазначило щодо відсутності підтвердження заявлених нею підстав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2021 року № 6331 про відмову громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у продовженні строку перебування на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що востаннє позивач в`їхала на територію України 16.12.2020 року, рішень про продовження строку перебування на території України відносно неї не приймалось, таким чином, вона перебувала в Україні з порушенням встановлених правил перебування, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. Позивач після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, яка була дійсна до 06.11.2018 року, перебувала на території України нелегально. Останнім в`їздом в Україну ОСОБА_1 є 16.12.2020 року, тобто пізніше ніж 30 днів з дати останнього в`їзду в Україну, тому вказана норма законодавства, для продовження строку дії посвідки не може бути застосована до неї. Тобто, на дату подачі заяви про продовження строку перебування на території України (13.01.2021 року) у ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі пп.1 п. 6 Порядку № 150.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2017 року ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання типу РТ № ТР182401 строком дії з 06.11.2017 року до 06.11.2018 року, що сторонами підтверджується у заявах по суті справи.

07.11.2020 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області на громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , яка нелегально перебувала на території України, а саме: проживала без документів на право проживання в Україні, складено протокол про адміністративне правопорушення, та постановою ГУ ДМС України в Одеській області позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.11.2020 року ПН МОД № 004027 (а.с. 40-43).

В подальшому позивач виїхала з України та повторно в`їхала в Україну 16.12.2020 року, що підтверджується відповідним штампом в її паспорті (а.с. 15-16).

З метою реалізації свого права на продовження строку тимчасового перебування на території України 13.01.2021 р. позивач звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із відповідною заявою про продовження строку перебування на території України. Обґрунтованою підставою для подальшого перебування в Україні позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі з громадянином України та буде подавати документи на оформлення посвідки на тимчасове проживання (а.с. 75-77).

Рішенням від 16.01.2021 року № 6331 Головного управління ДМС України в Одеській області було відмовлено позивачу в продовженні строку перебування на території України на підставі підпункту 6 пункту 10 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМ України від 15.02.2012 року №150. З вказаним рішенням позивач ознайомлена 20.01.2021 року (а.с. 107).

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2021 року № 6331 про відмову громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 в продовженні строку перебування на території України не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, прийняте не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ст.17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150 (далі за текстом - Порядок №150).

Згідно п.2 Порядку №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п.5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно п.6 Порядку №150, строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: 1) за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); 2) за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба, ремонт транспортного засобу тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин. До транзитних віз прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії); 3) за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

Відповідно до п.7 Порядку №150 рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Згідно п.8 Порядку № 150, заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Відповідно до п.п.1 п.9 Порядку № 150, для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи: у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа:

- паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності);

- переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку;

- паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними;

- копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства);

- документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України;

- документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копія, а в разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмова згода власника (співвласника) такого житла. Якщо житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування, перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається документ, що підтверджує право приймаючої сторони на користування таким житлом (ордер, договір найму/оренди/піднайму тощо) (після пред`явлення повертається), та його копія, а також письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано в такому житлі;

- чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

- квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Відповідно до п.10 Порядку №150, рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення про відмову у продовженні позивачу строку перебування на території України прийнято Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області на підставі підпункту 6 пункту 10 Порядку 150.

При цьому, зазначене рішення від 16.01.2021 року № 6331 не містить жодних обґрунтувань з приводу наявності у заявника інших, ніж заявлених у заяві підстав та мети перебування в Україні або щодо не подання ним відповідного підтвердження.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2021 року № 6331 про відмову громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 в продовженні строку перебування на території України не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, прийняте не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та ефективним способом захисту у даній справі є також зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження терміну перебування на території України, з огляду на таке.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на території України постійно проживає чоловік позивачки - громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , з яким позивач проживає однією сім`єю, та вони мають спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , довідка про реєстрацію громадянином України № НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , довідка про реєстрацію громадянином України № НОМЕР_5 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 20-28).

Також, на території України постійно проживає мати позивачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка має посвідку на постійне проживання НОМЕР_6 .

Тобто, наявні в матеріалах справи документи підтверджують наведену позивачем мету звернення до міграційного органу із заявою про продовження строку перебування на території України.

Доводи апелянта щодо незаконного перебування позивача на території України після 06.11.2018 року апеляційний суд до уваги не бере, оскільки 16.12.2020 року позивач виїхала з території України та в`їхала на територію України повторно, а отже заява про продовження строку перебування на території України нею була подана під час легального перебування в Україні.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про продовження терміну перебування на території України, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року по справі № 420/10150/21, - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення наступним абзацом:

«Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження терміну перебування на території України, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.