Справа № 460/10968/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/10968/21 пров. № А/857/22354/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Недашківська К.М.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Рівне 21 жовтня 2021 року у справі №460/10968/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04.08.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - Управління), просила: визнати протиправними дії Управління щодо обчислення розміру пенсії за віком при її призначенні вперше відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки; зобов`язати Управління здійснити з 01.03.2021 перерахунок та виплату пенсії за віком, яка відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначене вперше, виходячи із заробітної плати за період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року та з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що призначена позивачу пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» не входила до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб. Суд першої інстанції вказав, що призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є призначенням пенсії вперше. Суд першої інстанції зазначив, що якщо має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком) та дійшов висновку, що відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019 та 2020 роки, тобто показник середньої заробітної плати мав враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з 01.03.2021 автоматизованим способом позивача переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійної справи, оскільки розмір пенсійної виплати у такому випадку збільшується. Скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що позивач, починаючи з 2005 стала учасником правовідносин у сфері пенсійного страхування шляхом отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яка є різновидом пенсії в розумінні Закону України «Про пенсійне забезпечення», підстави для здійснення первинного призначення пенсії за віком у 2021 році за нормами частини 2 статті 40 Закону №1058 - відсутні.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що при обрахунку пенсії за віком, яка призначена вперше з 01.03.2021, підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року відповідного призначення такої пенсії.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15 липня 2005 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

З 01 березня 2021 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в Управління з заявою про перерахунок з березня 2021 року пенсії за віком, призначеної за правилами Закону №1058-ІV з врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року призначення цього виду пенсії (2018-2020 роки).

Листом Управління від 12.07.2021 повідомило ОСОБА_1 про те, що з 01.03.2021 ОСОБА_1 автоматизованим способом переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за матеріалами пенсійної справи, оскільки розмір пенсійної виплати у такому випадку збільшується. Вказано, що у даному випадку це не є призначенням пенсії вперше, а переведення на інший вид пенсії.

Вважаючи такі дії Управління протиправними, такими, що не відповідають чинному законодавству, порушують конституційне право на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 15.07.2005 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а з 01.03.2021 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Так, створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу станом на час призначення позивачу пенсії за віком у 2005 році визначалось положеннями Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у відповідній редакції, відповідно до статті 37 якого на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби станом на переведення позивача на пенсію у 2021 році за віком визначалось положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII у відповідній редакції, відповідно до статті 37 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 01.03.2021 пенсію позивача визначено відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) у відповідній редакції, статтею 9 якого встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина 1 статті 10 Закону №1058-IV).

З 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, яким розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV доповнено пунктами 4-3, 4-7 такого змісту: « 4-3 Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій , з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України» на 2017 рік, збільшений на 79 гривень. ;

4-7 Особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.»

Отже, з аналізу наведених норм вбачається можливість автоматичного переведення осіб, яким пенсія призначена, зокрема, за Законом №3723-XII, на пенсію на загальних умовах - за Законом №1058-IV, у тому разі, якщо розмір пенсії, умовно розрахованої для таких осіб за Законом №1058-IV із застосуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, виявиться більшим, ніж той, який ці особи фактично отримують за Законом №796-ХІІ.

Таким чином, позивача з 01.03.2021 автоматично переведено на пенсію за віком згідно з Законом №1058-IV як більш вигідний варіант з нарахуванням пенсійної виплати з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2014 - 2016 роки, що здійснено з метою впровадження єдиних підходів для обчислення пенсій відповідно до норм Закону №1058-IV держслужбовцям та за своєю суттю не є ані новим призначенням пенсії (стаття 40 Закону №1058-IV), ані переведенням з одного виду пенсії на інший (частина 3 статті 45 Закону №1058-IV).

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII запроваджено автоматичний перерахунок усіх пенсій, зокрема і тих, що призначені за Законом №3723-XII, та в разі збільшення такої - автоматичне переведення пенсії на умовах, передбачених Законом №1058-ІV, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що у спірному випадку мало місце призначення позивачу іншої пенсії за іншим законом та, як наслідок, щодо протиправності застосування Управлінням при обчисленні пенсії позивачу показників середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до абзацу 2 пункту 4-7 Розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України, зокрема, «Про державну службу», із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява, що не позбавляє позивача права у випадку незгоди з розміром перерахованої пенсії повернутись до попереднього способу розрахунку такої за нормами Закону України «Про державну службу».

Отже, провівши перерахунок пенсії позивача відповідач діяв правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо покликань позивача та суду першої інстанції на позиції Верховного Суду, то такі, на переконання суду апеляційної інстанції, не можуть бути враховані при вирішені цього спору та застосовані до спірних правовідносин, оскільки сформовані за відмінних фактичних обставин, до набрання чинності попередньо зазначених змін до Закону №1058-ІV, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 при відкритті апеляційного провадження відстрочено Головному управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сплату 1089,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення судом апеляційної інстанції, однак доказів сплати судового збору скаржником не надано, сплату такого судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому такий слід стягнути рішенням суду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі №460/10968/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місце знаходження: вул.Короленка,7, м.Рівне, 33028, ) на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) 1089,60 грн. (тисячу вісімдесят дев`ять гривень шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук