Справа № 380/1873/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1873/21 пров. № А/857/1635/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 380/1873/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, міського голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Юзвяка Богдана Осиповича про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

суддя в 1-й інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення 10.05.2021 .,

місце ухвалення рішення - м. Львів

дата складання повного тексту рішення 17.12.2021,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, міського голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 609 від 17.12.2020 «Про звільнення із займаної посади завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради ОСОБА_1 » згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді рівноцінній посаді Завідувача відділу освіти культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області у Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області;

- стягнути з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути солідарно з міського голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_2 та Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн..

В обґрунтування позовних вимог в заявах по суті справи зазначає, що звільнення ОСОБА_1 проведено з грубим порушенням вимог чинного законодавства України. Згідно оскаржуваного розпорядження Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 609 від 17.12.2020 «Про звільнення із займаної посади завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради ОСОБА_1 » позивача звільнено згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, проте в Дублянській селищній раді не відбулось змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідачем не виконано обов`язок щодо пропозиції іншої посади, окрім того за приписами Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Вказує, що у зв`язку із протиправним звільненням з роботи слід стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (пл. Авіації, 1а, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, ), міського голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Юзвяка Богдана Осиповича (пл. Авіації, 1а, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 609 від 17.12.2020 «Про звільнення із займаної посади завідувача відділу культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради ОСОБА_1 » згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 у Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області на посаді рівнозначній посаді завідувача відділу культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради Симбірського району Львівської області.

Стягнуто з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 68838,12 грн. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 у Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області на посаді рівнозначній посаді завідувача відділу культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради Симбірського району Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8825, 36 грн. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків, звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 11800,00 грн..

Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, вважає рішення таким, що ухвалено із порушенням норм матеріального права. Звертає увагу суду апеляційної інстанції про те, що установа «Відділ освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради», був окремою юридичною особою, що ліквідована в установленому законом порядку, а відповідно ліквідовано і посаду, яку обіймала позивач. Апелянт вважає, що працівник не вправі вимагати поновлення на роботі на новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати у задоволенні позовних вимог відмовити.

На стадії апеляційного розгляду сторона позивача відзиву на апеляційну скаргу не направила. Судом апеляційної інстанції клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи залишено без задоволення за безпідставністю.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Рішенням Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області від 13.01.2016 № 15 ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради з 20.01.2016 року.

На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», Постанови Верховної Ради України від 15.07.2020 № 795-ХІ «Про призначення чергових місцевих виборів у 2020 році», відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, т.в.о. селищного голови Дублянської селищної ради Самбірського району Львівської області винесено розпорядження від 29.10.2020 № 147 «Про попередження працівників Дублянської селищної ради про наступне вивільнення у порядку ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України» , відповідно до якого попереджено працівників Дублянської селищної ради про наступне вивільнення у зв`язку із ліквідацією Дублянської селищної ради.

28.12.2020 ОСОБА_1 подала до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області заяву про призначення на посаду спеціаліста відділу освіти, молоді та спорту Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області.

Листом від 06.01.2021 позивача повідомлено про те, що згідно штатного розпису Новокалинівської міської ради затвердженого рішенням І-ї сесії VIII скликання Новокалинівської міської ради від 03.12.2020 № 21, вакантних місць у відділі освіти, молоді та спорту Новокалинівської міської ради немає, тому ОСОБА_1 не може бути призначена на посаду.

На підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 718-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області», відповідно до рішення сесії Новокалинівської міської ради № 1 від 19.11.2020 «Про реорганізацію Бабинської сільської ради та Дублянської селищної ради шляхом приєднання до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львіської області Новокалинівською міською радою Самбірського району Львівської області винесено розпорядження № 609 від 17.12.2020 «Про звільнення із займаної посади завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача звільнено із посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з 31.12.2020.

Позивач, не погоджуючись із розпорядженням Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 609 від 17.12.2020 «Про звільнення із займаної посади завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради ОСОБА_1 », звернулась із даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною четвертою статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Виходячи з приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Надаючи оцінку правомірності звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III).

Згідно ч.1 ст.10 Закону № 2493-III сільські, селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Повноваження голів сільських, селищних, міських рад визначено ст.ст.25-26 Закону № 2493-III .

Відповідно до ст.12 Закону сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Пунктами 19 та 20 ч. 4, ч. 5 статті 42, ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що селищний голова здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими Законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесенні радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень. Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Відповідно до статті 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За приписами статті 14 та 15 Закону № 2493-III особам, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг. ОСОБА_1 у січні 2016 року присвоєно 13 ранг, тобто посада, яку позивач обіймала до звільнення, віднесена до сьомої категорії посад органу місцевого самоврядування.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України (ч. 1 ст. 20 Закону № 2493-III), зокрема, Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII. Дія норм законодавства про працю (зокрема, Кодексу законів про працю України) поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем у частині відносин, не врегульованих Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про державну службу».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП).

За приписами статті 40 та статті 42 КЗпП України допускається звільнення працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника за його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Із аналізу наведених вище норм трудового законодавства слідує, що трудовий договір, укладений на невизначений термін може бути розірваний роботодавцем лише з підстав, визначених законом, і з дотриманням визначеного в законі порядку. Отже, роботодавець має право за своєю ініціативою звільнити працівника лише за умови наявності певних підстав, з якими закон пов`язує виникнення у роботодавця права на розірвання трудового договору.

Матеріали судової справи засвідчують про те, що рішенням 16-ї сесії VII скликання Новокалинівської міської ради №1841 від 05.12.2019 «Про затвердження структури виконавчих органів та структури підрозділів Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області на 2020 рік» визначено, що у складі вказаної міської ради працюють створені виконавчі органи міської ради Відділ освіти, молоді та спорту, а також Відділ культури. Позивав була переведена на посаду завідувача відділу освіти, культури, молоді та спорту Дублянської селищної ради з 20.01.2016 року, вказаний відділ мав статус юридичної особи, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ.

Спірні відносини врегульовано Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Стаття 4 Закону № 889-VIII визначає принципи державної служби, зокрема забезпечення рівного доступу до державної служби та стабільності, які полягають в забороні всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження, а також безстрокового призначення державних службовців, крім випадків, визначених законом, та незалежності персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

За ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

За п.п. 1, 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.

Згідно ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У відповідності до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 року №86 р/з, згідно якого при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону, отже, при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 11 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.

Згідно з частиною 6 статті 49-2 Кодекс законів про працю України, в редакції чинній на час винесення зазначеного розпорядження, (далі - КЗпП України) встановлювалось, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Частиною такого змісту статтю 49-2 КЗпП України доповнено Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, який набрав чинності 02.02.2020.

З аналізу вказаних положень статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, що зумовлено необхідністю забезпечення правового захисту працівників. При цьому, законодавцем не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення, однак таке попередження має бути адресована саме конкретному працівнику та мати певну документальну форму вираження, що виключатиме, в подальшому, будь-які спори щодо недотримання процедури вивільнення працівника та переліку пропонованих йому посад.

Водночас, підпункт 4 пункт 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, дотримання порядку звільнення працівників пов`язує з письмовим попередженням про таке звільнення працівників, що покладається як обов`язок на Голову комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу.

При цьому, у відповідності до частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, частини 6 статті 49-2 КЗпП України, в редакціях, чинних на час попередження позивача про вивільнення, працівника, який має статус державного службовця, керівник державної служби (суб`єкт призначення) при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, попереджає письмово про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів. При звільненні не застосовуються так звані захищені статті КЗпП України щодо звільнення працівника лише у випадках неможливості переведення, за його згодою, на іншу роботу та переважності права залишення на роботі. Не потрібно було також отримання згоди від профспілок. Положеннями частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, законодавець закріпив саме право керівника державної служби (суб`єкта призначення) запропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду у тому самому державному органі (за наявності).

Правомірними підставами для припинення державної служби та звільнення державного службовця відповідно до вказаних положень є: - скорочення чисельності або штату державних службовців; - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; - реорганізація державного органу; - ліквідація державного органу.

Тобто, при наявності будь-якої з цих обставин у керівника, суб`єкта призначення виникає право звільнити державного службовця, і, в тому числі, це право не поставлено в залежність від того, чи відбувається реальне зменшення чисельності або штату державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.3 ст.243, ст.139, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 380/1873/21 скасувати, прийняти нову постанову якою у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, міського голови Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області Юзвяка Богдана Осиповича про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 травня 2022 року