Справа № 160/25651/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Справа № 160/25651/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Тимченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 17.11.2021р., -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленого позову, поданого на усунення недоліків позовної заяви 10.02.2022р., просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2021р. № щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму в розмірі 6 383 428 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2021р. № щодо зменшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 219 618 грн. та щодо зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 2 258 038 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки позивача на підставі акту перевірки від 28.10.2021р. за якими встановлено нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ «Укр Ойл Групп», ТОВ «Енкол», ТОВ «Ліден Грейд» та ТОВ «Тенерджі», що, на думку, відповідача, призвело до заниження позивачем податку на прибуток у 2020-2021 роках у загальній сумі 6 383 428 грн. Позивач вважає, що вищенаведені висновки, а відповідно, і оспорювані податкові повідомленні-рішення, були винесені за відсутності правових підстав для їх прийняття, оскільки відповідачем були допущені процедурні порушення, а саме: планова перевірка позивача була проведена без дотримання постанови Кабінету Міністрів України №1236 та приписів абз.1 п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, за якими встановлено мораторій на проведення таких перевірок до завершення дії карантину, а постанова Кабінету Міністрів України №89 від 03.02.2021р. про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, на яку відповідач посилається у наказі на перевірку, не підлягає застосуванню, оскільки наведена постанова не є частиною податкового законодавства, а є частиною бюджетного законодавства, тому підлягає застосуванню саме норма п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, яка є діючою, не скасована та має вищу юридичну силу у відповідності до п.5.2 ПК України. Щодо нереальності господарських операцій по взаємовідносинах позивача з вищезгаданими контрагентами, то позивач зазначає про їх реальність, яка була підтверджена поданими, як до перевірки, так і до суду, первинними бухгалтерськими документами, оформленими з дотриманням вимог податкового законодавства, зокрема, договорами поставки, видатковими накладними, а також і товарно-транспортними накладними (далі ТТН). А щодо невідповідності у таких ТТН, зазначеної у них інформації з інформацією, яка внесена та міститься у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів стосовно функціонального призначення причепів, то згідно з п.7 р.ІІ Порядку ведення такого реєстру, затвердженого наказом МВС від 06.11.2020р. №779 до даного Реєстру вноситься виключний перелік даних про транспортні засоби, тобто, внесення відомостей про функціональне призначення причепів у вказаному Порядку не передбачено, ТТН є обов`язковими до оформлення лише за договорами перевезення, а не за договорами поставки, а у позивача, у даних правовідносинах, як у постачальника були відсутні зобов`язання щодо перевезення товару (поставка здійснювалася на умовах Інкотермс-2010; EXW, склад постачальника), тому позивач вважає, що позивач не може нести відповідальності за недоліки у оформленні контрагентом позивача ТТН при відвантаженні товару на складах позивача та за невідповідність реєстраційного номеру транспортного засобу з реєстраційними даними такого транспортного засобу, які містяться у наведеному вище Реєстрі. Також позивач посилається і на те, що є безпідставними висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача через те, що наведені вище контрагенти були віднесені до переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішеннями контролюючого органу від 28.08.2021р., оскільки на період проведення позивачем господарських операцій з наведеними вище контрагентами лютий, травень, червень 2021р., останні не були віднесені до переліку ризикових (відповідачем таких доказів не надано на запит позивача), контрагенти позивача мали діючі ліцензії з права на оптову торгівлю пальним, тому позивач вважає, що у наведеній частині порушення відсутні. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Сотвіс» позивач вказує на те, що всі транспортні засоби, якими здійснювалося перевезення дизельного палива, придбаного у вказаного контрагента є транспортними засобами, призначеними для перевезення нафтопродуктів, а саме: причеп з держ. номером НОМЕР_1 є напівпричепом категорії напівпричем-цистерна згідно з інформацією з відповідного наведеного вище Реєстру, ця інформація є відкритою, тому позивач вважає, що висновки відповідача про залучення до перевезення дизельного палива причепу для сипучих вантажів цементовоза не відповідає дійсності, такий транспортний засіб до перевезення дизельного палива не залучався. Щодо оприбуткування палива на акцизний склад у м. Миколаєві, позивач посилається на те, що висновки відповідача щодо перевищення кількості палива над місткістю резервуару не відповідають фактичним обставинам, оскільки під час реєстрації позивачем у системі електронного адміністрування палива всього отриманого обсягу палива згідно акцизних, податкових накладних не відображається фактичне переміщення такого отриманого палива до резервуару, а лише фіксують здійснення платником податків належної реєстрації збільшення обсягу палива у наведеній системі згідно до приписів п.231.6 ст.231 ПК України(а.с.1-23 том 1, а.с.163-188 том 5).

Ухвалою суду від 15.02.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначене на 16 березня 2022 року та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України, надати докази того, що контрагенти позивача, які зазначені у акті перевірки, у спірний період були віднесені до переліку ризикових суб`єктів господарювання та докази того, що зазначена обставина була підставою для відмови у реєстрації податкових накладних в ЄРПН, надати докази того, що реєстрація ПН за спірними господарськими операціями були зупинені контролюючим органом у відповідності до вимог п.201.16 ст.201 ПК України, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.35 том 6).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, 29.03.2022р. до канцелярії суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що передумовою для винесення податкового повідомлення-рішення про збільшення позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 6 383 428,00 грн. стало встановлення під час проведення планової перевірки позивача факту нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання, складених від імені контрагентів ТОВ «СОТВІС» в частині придбання ТМЦ та в частині подальшої реалізації ТМЦ на адресу ТОВ «ТД БІЗНЕС-ЛОГІКА», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «СИНЄВИР», ТОВ «ЮНП», ТОВ «ВАЛТАЗАР», ТОВ «КВОРУМ-НАФТА», ТОВ «ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ», ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ», ТОВ «ШИППІНГ-ОЙЛ, ТОВ «ГАСПАР-ПЛЮС», ТОВ «БЕЛОЙЛ КОМОТІДІ», ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРОПА», ТОВ «БРЕНТ+», ТОВ «ТОРУМ», що призвело до порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України внаслідок чого завищено суму доходу від будь-якої діяльності від реалізації вищенаведеним покупцям дизельного палива, яке не придбавалося, зокрема, у 2021 році на суму ПДВ 2 258 038 грн. Щодо взаємовідносин з групою підприємств - ТОВ «Укр Ойл Групп», ТОВ «Енкол», ТОВ «Ліден Грейд» та ТОВ «Тенерджі», то відповідач вказує на те, що станом на 30.06.2021р. за даними бухгалтерського обліку позивача обліковувалася дебіторська заборгованість по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», наведені підприємства були внесені до переліку ризикових платників податку за критеріями п.8 Критеріїв ризиковості платника податку згідно до рішень контролюючого органу від 28.08.2021р., відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів ЄІС МВС встановлено невідповідність більшості причепів для перевезення дизельного палива, зокрема, у ТОВ «Укр Ойл Групп» відсутні у розпорядженні акцизні склади, резервуари, ємкості та інші об`єкти, що використовуються для зберігання придбаних підакцизних товарів та продуктів нафтопереробки, з моменту держреєстрації, а саме: з 21.05.2020р. підприємство не займалося ніякою фінансово-економічною діяльністю, звітувало з нульовими значеннями, з 16.05.2021р. почало придбання пального у великих об`ємах, не маючи у розпорядженні жодних ємкостей для зберігання, реалізація на ТОВ «Укр Ойл Групп», ТОВ «Енкол», ТОВ «Ліден трейд» та ТОВ Тенерджі» відбувалася в однакові періоди, що також вказує на зв`язок між ними, ліцензії ТОВ «Енкол», ТОВ «Тенерджі» не мають місць для зберігання/виробництва, оптової/роздрібної торгівлі пального та з 17.09.2021р. ліцензія ТОВ «Енкол» призупинена, автомобілі, на яких нібито здійснено перевезення нафтопродуктів на адресу вказаних контрагентів взагалі не мають можливості транспортування ПММ (легкові автомобілі, причепи для легкових автомобілів, резервуари для пропан-бутану). Аналогічні порушення встановлені відповідачем і щодо контрагентів позивача ТОВ «Енкол», ТОВ «Ліден Трейд», ТОВ «Тенерджі». Тобто, на думку відповідача, здійснення операцій з відвантаження нафтопродуктів неможливо без використання спеціального транспорту, який визначений чинним законодавством України внаслідок чого встановлено, що по ланцюгу постачання контрагенти позивача, які наведені вище здійснювали реєстрацію акцизних накладних в адресу покупців, у яких були відсутні склади для зберігання нафтопродуктів через що створено штучний документообіг та, як наслідок, формування податкового кредиту та податкового ліміту по ланцюгу постачання, тому зазначені факти не можуть враховуватися в даних податкового обліку підприємства та свідчать про встановлення факту нереальності таких господарських операцій. Також відповідач посилається і на те, що по взаємовідносинах позивача та ТОВ «СОТВІС» позивачем на виконання умов договору поставки нафтопродуктів були виписані та зареєстровані у ЄРПН та ЄРАН накладні на товар дизельне паливо та встановлено перевезення цього товару від складу ТОВ «СОТВІС» (м. Львів) до складу зберігача ( м. Миколаїв) ПММ, яке відбулося за допомогою 6 причепів, 2 з яких, відповідно до даних Єдиного державного реєстру ТЗ (ЄІС МВС) причеп для сипучих матеріалів цементовоз та фура, крім того, за 48 годин кожен автомобіль здійснив три розвантаження, тобто подолав відстань майже 4000 км. на що знадобилося як найменше 55 годин, без урахування навантажувально-розвантажувальних робіт. З огляду на викладене, відповідач вважає і безпідставним оприбуткування позивачем дизельного пального в результаті взаємовідносин з ТОВ «СОТВІС», враховуючи, що під час перевірки позивача було встановлено проведення вказаним контрагентом позивача фінансових потоків з метою штучного формування витрат, які не мають реального характеру, тому, на думку відповідача, позивачем завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «СОТВІС» на загальну суму 2 219 618 грн. та витрати на загальну суму 11 098 090 грн. Щодо зберігання та оприбуткування на власний акцизний склад поза межами ємності таких складів, відповідач вказує на те, що первинними документами встановлено наявність акцизного складу №1011365 у позивача по 21.10.2020 (анульовано) ємністю 1000 л., який використовувався для відпуску та зберігання нафтопродуктів. В ході аналізу первинних документів (акцизних та податкових накладних) встановлено невідповідність відвантажених нафтопродуктів на акцизний склад №1011365 його фактичній ємності, тобто, встановлено неможливість розміщення нафтопродуктів у період повного завантаження ємності акцизного складу, а саме: 519, 947 літрів, або 447,15 т. на загальну суму 5 995 908 грн. без ПДВ через що позивачем в порушення п.198.5 ст.198 ПК України не були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 199 182 грн. Також відповідач вказує і на те, що перевіркою встановлено факт реалізації із вказаного складу ПММ на адресу ТОВ «Фірма «Фідея» та ТОВ «Торум», проте, фактичні вказані операції не відбулися, тому відповідач вважає, що оформлені документи по цим контрагентам не мають фактичного підтвердження реальності операції. Щодо підстав зменшення суми грошового зобов`язання з ПДВ податкового кредиту відповідач вказує на те, що заниження цих податкових зобов`язань виникло на підставі встановленого факту нереальності господарських операцій по ланцюгу постачання в адресу вищенаведених покупців, проте, у зв`язку із відображенням в бухгалтерському обліку одночасно вибуття запасів (активу), а саме: «палива дизельного» та відсутності їх на балансі позивача, неможливо підтвердити використання вищенаведених ТМЦ в господарській діяльності на загальну суму 25 029 601 грн. згідно до вимог п.198.5 ст.198 ПК України чим допущено порушення п.185.1 ст.185 та п.187.1 ст.187 ПК України. За викладеного, відповідач вважає, що той факт, що господарські операції між ТОВ «Сотвіс» та позивачем визнано перевіркою недійсними, та фактично не відбулись, позивачем при декларуванні ПДВ порушено п.198.2, п. 198.3 ст.198 ПК України та завищено податковий кредит з ПДВ у загальній сумі 2 219 618 грн.(а.с.48-54 том 6).

Ухвалою суду від 18.04.2022р. було закрито підготовче провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні на 18.05.2022р. згідно до вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.68 том 6).

Учасники справи про дату, час та місце судового розгляду даної справи були повідомлені належним чином 18.04.2022р. засобами електронного зв`язку згідно відповідного електронного повідомлення та 20.04.2022р. згідно довідки секретаря судового засідання, складною у порядку, встановленому ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.71-73 том 6).

18.05.2022р. представник відповідача подала до канцелярії суду заяву, в якій заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження та просила розглядати дану справу за участі представника ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Розглянувши наведену заяву представника відповідача про розгляд справи за її участі, суд вважає за необхідне у задоволенні такої заяви відмовити, виходячи з наступного.

24.02.2022р. через військову агресію російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було запроваджено військовий стан, який продовжено до 25.05.2022р.

Статтею 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, ст.55 цієї Конституції.

Згідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів.

Аналіз вказаних вищенаведених норм свідчить про те, що у період воєнного стану, суди повинні здійснювати свої повноваження у відповідності до вимог Конституції України, припинення їх діяльності є неприпустимим.

З огляду на викладене, та з метою збереження життя та здоров`я учасників процесу в умовах воєнного стану, враховуючи, що суд не має належним чином обладнаного бомбосховища, а відповідно, не може забезпечити безпеку учасників справи під час перебування у приміщенні суду з метою їх участі у судових засіданнях, суд приходить до висновку про необхідність здійснення своїх повноважень, а відповідно, можливість проведення даного судового засідання станом на 18.05.2022р. у місті Дніпрі без участі учасників справи за наявними у справі документами (у письмовому провадженні) без встановлення, при цьому, наявності чи відсутності причин поважності чи неповажності явки даних учасників справи, з урахуванням вищенаведених обставин та враховуючи, що судом було забезпечено можливість надання сторонами відзиву на позов, додаткових пояснень та додаткових документів на підтвердження своєї правової позиції.

При цьому, судом враховується і те, що згідно до вимог ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Враховуючи наведене, належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового розгляду справи, запровадження воєнного стану у державі, неявку представника позивача у судове засідання, строки вирішення спору, встановлені ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням вищевикладених обставин та у відповідності до приписів ч.9 ст.205 вказаного Кодексу.

Згідно ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих учасниками справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» з 09.11.2018р. зареєстроване як юридична особа станом на момент проведення перевірки 28.10.2021р. за адресою: м. Дніпро, шосе Запорізьке, буд. 30-ф, кв. (офіс) 2, перебувало на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку з ПДВ та податку на прибуток, основним видом діяльності підприємства є, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (КВЕК 46.71), що підтверджується копією змісту Виписки з ЄДРПОУ від 28.12.2021р. та відомостями, наведеними у акті від 28.10.2021р., які не оспорюються сторонами (а.с.26 том 1, а.с.199-200 том 5).

У період з 13.09.2021р. по 22.10.2021р. посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу №4077-п від 02.09.2021р., направлень №4638, №4639, №4640 була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, правильність обчислення, повноту і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів за період з 09.11.2018р. по 30.06.2021р. за результатами якої був складений акт від 28.10.2021р. за №3817/04-36-07-01/42616474 за висновками якого було встановлено порушення позивачем вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, яке призвело до заниження податку на прибуток всього в сумі 6 383 428, а саме: 2020 рік у сумі 5 038 003 грн., 2021 рік у сумі 1 345 425 грн. (через встановлену посадовими особами відповідача нереальність господарських операцій з контрагентами позивача за договорами поставки нафтопродуктів, наведеними у акті перевірки; недоліки у оформленні ТТН, знаходження контрагентів позивача у переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішеннями контролюючого органу та інше), що підтверджується змістом копії наведеного акту перевірки, наявного у справі (а.с.23-96 том 1).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 17.11.2021р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Р» за яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 6 383 428,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями 6 383 428 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 0 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та розрахунком до нього (а.с.97-99 том 1);

- № форми «В1» за яким позивачеві зменшено суму податкового кредиту за платежем з податку на додану вартість за лютий березень 2021р. на суму 2 219 618 грн., що підтверджується копією наведеного рішення та розрахунком до нього (а.с.100-102 том 1).

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом спору у даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю з таких підстав.

Вивчаючи обставини щодо заявлених позивачем підстав позову з приводу процедурних порушень контролюючим органом вимог податкового законодавства, зокрема, проведення документальної планової виїзної перевірки позивача за наказом №4077-п від 02.09.2021р. в період дії мораторію, встановленого абз.1 п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, суд виходить з наступного.

У разі, якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 21.02.2020р. у справі №826/17123/18, яка є обов`язковою до застосування адміністративними судами у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, як встановлено судом із наданих учасниками справи копій документів, посадовими особами контролюючого органу на підставі наказу №4077-п від 02.09.2021р. у період з 13.09.2021р. по 22.10.2021р. була проведена документальна планова перевірка позивача за результатами якої був складений акт від 28.10.2021р. за №3817/04-36-07-01/42616474 за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в частині заниження податку на прибуток у 2020-2021р.р. та позивач, оспорюючи прийняті за наслідками такої перевірки податкові повідомлення-рішення, оскаржує, у тому числі і дії відповідача з проведення планової перевірки, вважаючи, що така перевірка була проведена протиправно у період дії мораторію, встановленого приписами абз.1 п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Відповідач у своєму відзиві не навів жодних правових підстав та не додав до нього доказів з приводу викладених у позові обставин щодо допущення посадовими особами контролюючого органу процедурних порушень, які стосуються проведення планової перевірки позивача у період дії мораторію у порушення вимог п.5 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом дослідженого відзиву та доданих до нього документів (а.с.48-64 том 6).

За приписами п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отримання в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

У відповідності до вимог п.77.1 ст.77 ПК України встановлено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин -02.09.2021р.), яким встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), крім:

- документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

- фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині:

- обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;

- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального з підстав, визначених підпунктами 80.2.2., 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Дію карантину введено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних заходів протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року по 28 лютого 2021 року.

Надалі, постановами Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р. №104, від 21.04.2021р. №405, від 16.06.2021р. №611, від 11.08.2021р. №855, від 22.09.2021р. №981 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину, зокрема, до 01.10.2021р. та до 31 грудня 2021р.

Отже, із аналізу вищенаведених норм податкового законодавства, можна дійти висновку, що вищенаведеними нормами законодавцем запроваджено загальне правило в силу якого протягом дії карантину не призначаються документальні та фактичні перевірки, зокрема, і планові виїзні.

Тобто, у період з 02.09.2021р. (дата прийняття наказу на проведення планової перевірки), а також і у період з 13.09.2021р. по 22.10.2021р. (період проведення такої перевірки) діяв мораторій, запроваджений вищенаведеними нормативно-правовими актами, у тому числі і на проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків.

Між тим, у відповідності до вимог п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020р. №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Із посиланням на п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020р. №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 03.02.2021р. №89, якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині дії мораторію на проведення деяких перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб: тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 рок та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 ст.77 Кодексу; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 р. №568-ІХ); документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті Кодексу.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що, у даному випадку, має місце правова колізія між положеннями абз.1 п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України у редакції Закону України від 17.03.2020р. №533-ІХ та положеннями Закону України від 13.05.2020р. №591-ІХ (до яких змін не вносилось та якими запроваджено мораторій на проведення документальних податкових перевірок) з одного боку та між положеннями п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020р. №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021р. №89 (якими відновлено проведення документальних податкових перевірок) з іншого боку.

В той же час, приписами п.2.1 ст.2 Податкового кодексу України визначено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

А згідно до вимог п.5.1, п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України передбачено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та закони з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

У відповідності до п.7.3 ст.7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Так, норми п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині обмежень на проведення документальних (планових, позапланових) є діючою та не скасована (таких доказів відповідачем суду не надано). Жодних змін до неї законодавцем не вносилось. Карантин на час проведення документальної планової перевірки позивача з 02.09.2021р.(дата прийняття наказу) та у період проведення такої перевірки з 13.09.2021р. по 22.10.2021р. також був діючим.

При цьому, судом враховується і те, що приписи пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України є нормою вищої юридичної сили ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 03.02.2021р. №89 і суперечить останній, тому у відповідності до вимог п.5.2 ст.5 та п.7.3 ст.7 ПК України, саме норми ПК України підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у спірному випадку призначення та проведення документальної планової перевірки позивача здійснено посадовими особами контролюючого органу у період дії мораторію протиправно, тобто, без дотримання та з порушенням норм 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, а тому прийняті за результатами такої перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція міститься і у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2022р. у справі № 160/11068/21 та від 22.01.2022р. у справі №340/1426/21.

Окрім того, у рамках перевірки дотримання відповідачем процедурних порушень при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень та оформленні акту перевірки, судом зі змісту акту перевірки від 28.10.2021р. за №3817/04-36-07-01/42616474 було встановлено, що за висновком вказаного акту позивачем було допущено лише порушення вимог податкового законодавства в частині формування податку на прибуток за 2020-2021 роки на загальну суму 6 383 428 грн., який і був підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення за № від 17.11.2021р. про збільшення позивачеві грошового зобов`язання з податку на прибуток на вказану вище суму(а.с.84, 97-99 том 1).

В той же час, висновки вищенаведеного акту не містять посилань на порушення позивачем вимог податкового законодавства у частині формування податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 2 219 618 грн. (а.с.84 том 1).

Отже, із наведеного аналізу обставин, можна дійти висновку, що прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення за № від 17.11.2021р. за яким позивачеві зменшено сум податкового кредиту з податку на додану вартість по податкових деклараціях за лютий-березень 2021р. на загальну суму 2 219 618 грн. відбулося без відображення відповідних висновків контролюючого органу за результатами перевірки у акті перевірки, що є також процедурним порушенням, яке полягає у недотриманні відповідачем оформлення результатів висновків акту перевірки, встановленого Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015р. №727 (далі Порядок №727).

Так, п.1 та п.2 ч. 5 розділу Ш Порядку №727 передбачено, що висновок акта (довідки) документальної перевірки складається так:1) зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень; 2) інформація щодо виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відображається у національній валюті України у розрізі податків та зборів, єдиного внеску з розбивкою за роками та податковими (звітними) періодами у межах періоду, що перевіряється.

Разом з тим, як уже зазначалося вище, акт перевірки від 28.10.2021р. за результатами її проведення взагалі не містить висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства (підпункти, пункти та статті законодавчих актів) в частині формування податкового кредиту з податку на додану вартість у період лютий-березень 2021р., а також і не містить інформації про суму порушення, яка повинна відображатися у висновку акту перевірки у національній валюті України, що не відповідає та суперечить вимогам п.1, п.2 ч.5 розділу Ш Порядку №727.

Також зі змісту акту перевірки та змісту вищенаведених оспорюваних податкових повідомлень-рішень, видно, що висновки акту перевірки ґрунтуються на нереальності господарських операцій здійснених позивачем із його контрагентами по ланцюгу постачання нафтопродуктів через недоліки у оформленні ТТН, знаходження контрагентів позивача у переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішеннями контролюючого органу (а.с.25-84 том 1), в той же час, оспорювані податкові повідомлення-рішення містять інші підстави їх прийняття, а саме: заниження доходу по нереальним господарським операціям через відсутність управлінського або технічного персоналу(а.с.97-101 том 1), що не відповідає висновкам, викладеним у акті перевірки та є порушенням вимог Порядку №727 і Податкового кодексу України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2021р. за яким позивачеві зменшено сум податкового кредиту з податку на додану вартість по податкових деклараціях за лютий-березень 2021р. на загальну суму 2 219 618 грн. без відображення відповідних висновків контролюючого органу за результатами перевірки у акті перевірки від 28.10.2021р., є також процедурними порушеннями вищенаведених вимог Порядку №727 та є додатковою підставою для визнання протиправним та скасування вищенаведеного оспорюваного податкового повідомлення-рішення у судовому порядку.

Що стосується висновків посадових осіб контролюючого органу про встановлення нереальності господарських операцій позивача із його контрагентами - ТОВ «Укр Ойл Групп», ТОВ «Енкол», ТОВ «Ліден Грейд», ТОВ «Тенерджі» та ТОВ «СОТВІС» по ланцюгу постачання ТМЦ, а також складених від імені контрагентів ТОВ «СОТВІС» в частині придбання ТМЦ та в частині подальшої реалізації ТМЦ на адресу ТОВ «ТД БІЗНЕС-ЛОГІКА», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «СИНЄВИР», ТОВ «ЮНП», ТОВ «ВАЛТАЗАР», ТОВ «КВОРУМ-НАФТА», ТОВ «ПРЕМЬЄРА-ОЙЛ», ТОВ «ДЮВАЛЬ КОМПАНІ», ТОВ «ШИППІНГ-ОЙЛ, ТОВ «ГАСПАР-ПЛЮС», ТОВ «БЕЛОЙЛ КОМОТІДІ», ТОВ «КОМПАНІЯ ЄВРОПА», ТОВ «БРЕНТ+», ТОВ «ТОРУМ», які відбулися у лютому, травні та червні 2021р. за договорами поставки нафтопродуктів, наведених у акті перевірки від 28.10.2021р. через недоліки у оформленні ТТН, знаходження контрагентів позивача у переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішеннями контролюючого органу від 28.08.2021р. та інше, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст.44 Податкового кодексу України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за оформлення первинних бухгалтерських документів при проведенні господарських операцій покладається на кожного платника податку окремо.

За статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер.

А отже, один платник податків (продавець) не може нести відповідальності за неналежне або неповне оформлення первинних бухгалтерських документів за свого контрагента (покупця), що також відповідає і приписам статті 61 Конституції України, правовій позиції Верховного Суду України та Верховного Суду, яка неодноразово висловлювалася у його постановах та також узгоджується і з судовою практикою, викладеною у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Так, як встановлено судом при дослідженні умов договорів поставки нафтопродуктів, які були підставами для висновків відповідача про нереальність господарських операцій по ланцюгу постачання паливно-мастильних матеріалів вищенаведеним контрагентам, позивач за умовами договорів поставки нафтопродуктів у періоді лютий, березень, травень, червень 2021р. не брав на себе зобов`язання з перевезення нафтопродуктів (таких доказів відповідачем суду не надано), поставка нафтопродуктів за цими договорами здійснювалась позивачем на умовах - Інкотермс-2010; EXW, склад постачальника, тобто, фактично відбувався самовивіз нафтопродуктів контрагентами зі складу позивача (а.с.172-179, 190-197,236-243 том 1, а.с.199-206,241-248 том 3, а.с.25-32, 85-92,137-144,215-222 том 4, а.с. 5-12, 23-30, 39-46,51-58,63-70 том 5).

Факт руху активів щодо отримання позивачем грошових коштів за реалізовані нафтопродукти сплачені вищевказаними контрагентами підтверджується копіями наданих платіжних доручень, де у складі вартості товару, контрагентами позивача, у тому числі, сплачена і сума ПДВ 20% (а.с.202-250 том 5, а.с.1-32 том 6).

Таким чином, із аналізу наведених обставин та приписів податкового законодавства можна дійти висновку, що позивач не здійснював перевезення нафтопродуктів, а відповідно, і не оформлював товарно-транспортних накладних на таке перевезення, таких обставин судом не встановлено, а відповідачем відповідних доказів на підтвердження вказаного суду не надано, тому позивач не може нести відповідальності за неналежне чи неповне оформлення ТТН на перевезення нафтопродуктів за вказаними договорами поставки нафтопродуктів.

Також є і безпідставними та необґрунтованими жодними доказами аргументи відповідача з приводу визнання нереальними вищезазначених господарських операцій позивача через те, що у подальшому 28.08.2021р. контрагенти позивача за рішенням контролюючого органу були віднесені до переліку ризикових суб`єктів господарювання, з огляду на те, що наведені обставини не можуть бути обґрунтованими підставами для визнання таких господарських операцій нереальними з урахуванням того, що вказані рішення не мають зворотної дії в часі, тобто, не можуть бути застосовані до взаємовідносин позивача з його контрагентами, які сталися раніше (у лютому, березні, травні та червні 2021р.), окрім того, посадовими особами відповідача у ході проведення перевірки не встановлено жодних фактів того, що у спірному періоді лютий, березень, травень, червень 2021р., контрагенти позивача були позбавлені можливості реєстрації у ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, таких доказів суду не надано.

При цьому, слід зазначити, що норми податкового законодавства, зокрема, ст.201 ПК України містять виключний перелік підстав за якими платники податку в обов`язковому порядку зобов`язані реєструвати виписані ним податкові накладні за господарськими зобов`язаннями та наведених підстав таких як віднесення контрагентів позивача до переліку ризикових суб`єктів господарювання за рішеннями контролюючого органу вказана норма не містить.

Також, судом враховується і те, що доказів зупинення реєстрації у ЄРПН податковим накладних чи відмову у такій реєстрації за наслідками нереальності таких господарських операцій, контроль за якими покладено на контролюючі органи, відповідачем суду не надано.

А виходячи з того, що рух активів платника податків, у тому числі і контрагентів позивача фактично відбувся, що підтверджено копіями платіжних доручень (а.с.202-250 том 5, а.с.1-32 том 6), де у складі вартості товару (ПММ) контрагентами позивача сплачені і суми ПДВ до бюджету, що не спростовано відповідачем жодними доказами, тому висновки посадових осіб контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 28.10.2021р., є лише припущеннями таких посадових осіб та спростовуються вищенаведеними оформленими у встановленому законодавством порядку первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам ст.ст.1,2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Інші доводи посадових осіб відповідача з приводу нереальності господарських операцій позивача, наведені у акті перевірки від 28.10.2021р. також ґрунтуються лише на припущеннях, які жодними доказами не підтверджені, а отже, є безпідставними та такими, що не можуть бути покладені в основу даного судового рішення.

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, які нібито вчинені контрагентами позивача по ланцюгу постачання товару (ПММ), які викладені в акті перевірки від 28.10.2021р., оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може і не повинен нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

При цьому, судом детально не надається правова оцінка підставам позову в частині нереальності господарських операцій позивача по ланцюгу постачання з його контрагентами окремо за кожним із договорів поставки нафтопродуктів, оскільки судом, під час надання правової оцінки порушенням вимог законодавства посадовими особами контролюючого органу при проведенні виїзної перевірки позивача, були встановлені процедурні порушення, зокрема, у тому числі і в частині проведення відповідачем виїзної перевірки позивача у період дії мораторію на проведення перевірок, запровадженого п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, які судом визнані вище такими, що тягнуть протиправність податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі №826/17123/18, яка є обов`язковою для врахування адміністративним судом у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням обставин встановлених судом та аналізу вищенаведених норм чинного податкового законодавства, які не спростовані відповідачем.

При цьому, судом враховується і те, що, незважаючи, що у позові позивач, як на підстави для скасування оспорюваних рішень посилався на процедурні порушення, а саме: проведення виїзної перевірки позивача у період дії мораторію, проте, відповідач у відзиві взагалі не навів мотивів обґрунтованості проведення такої виїзної перевірки позивача у період дії мораторію, запровадженого п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України в порушення приписів п.5 ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом критично надається оцінка та відхиляються судом доводи відповідача з приводу того, що аналізом первинних документів, зокрема, акцизних та податкових накладних встановлено невідповідність об`єму відвантаження нафтопродуктів на акцизний склад №1011365 його фактичній ємності, з огляду на те, що зазначені обставини жодними доказами не підтверджені, на момент придбання ПММ позивачем у лютому, березні, травні та червні 2021р. відповідні вимірювання відповідачем не проводилися, таких доказів відповідачем суду не надані, тому такі посилання відповідача є лише припущеннями посадових осіб контролюючого органу, які не є належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 28.10.2021р. обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що, при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень, відповідач порушив право позивача на формування податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із його вищенаведеними контрагентами, передбачене нормами ст.ст.198,201 ПК України, у зв`язку з чим таке порушене право підлягає судовому захисту та відновленню шляхом визнання протиправними та скасування вищенаведених податкових повідомлень-рішень.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача понесені ним згідно платіжного доручення №1346 від 08.12.2021р. судові витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 22700 грн. 00 коп. (а.с.156 том 5).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 17.11.2021р. задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №, № від 17.11.2021р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а; код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» (69061, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, 53, кабінет 332; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 22700 грн. 00 коп. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва