Справа № 160/13293/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2022 року м. Дніпросправа № 160/13293/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Солодкова К.А.

за участю представників: позивача Терехова О.О., відповідача- Стець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 в адміністративній справі №160/13293/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпровський коксохімічний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просило визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.04.2021 №68/32-00-07-01-03-29 (Форма «ПС»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за результатами проведення фактичної перевірки ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 81 000,00 грн. за порушення пп.230.1.2 та пп.230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України, яке полягає у відсутності з 01.01.2020 по 02.12.2020 року реєстрації в Єдиному державному реєстрі 4-х витратомірів-лічильників та 4-х рівнемірів-лічильників рівня пального на 4-х введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизному складі №1006004, та 1-го витратоміра-лічильника на місці відпуску пального (бензолу) наливом з акцизного складу №1006004, а також у незабезпеченні своєчасного подання довідки про зведенні за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального. Стверджує, що штрафні санкції застосовані неправомірно, оскільки під час проведення зазначеної перевірки контролюючим органом не враховано те, що ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод» вчинило всі залежні від нього дії, але певні обставини, а саме введення Урядом України карантинних заборон та обмежень з метою запобігання поширенню на території країни гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, унеможливили вчасне виконання ним вимог законодавства в частині необладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарах. В допущених порушеннях відсутня вина позивача. Наголошує, що на дату проведення перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган не мав права застосовувати штрафні санкції, адже пп.128-1.1 ст.128-1 ПК України не передбачено відповідальності за несвоєчасну реєстрацію витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Окрім цього, звертає увагу, на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на те, що фактичну перевірку ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод» здійснено на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 26.02.2021 року №75, який прийнятий з порушенням процедури та порядку його прийняття, оскільки в наказі відсутні будь-які посилання відповідача на конкретні підстави призначення такої перевірки, що передбачені пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. Відтак, позивач зауважує, що оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Також повідомляє, що 26.03.2021 року ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод», на підставі п.86.7 ст.86 ПК України, подано до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків заперечення на акт перевірки від 12.03.2021 року №167/32-00-07-01-03-24/05393085. 13.04.2021 року від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до ПРАТ «Дніпровський коксохімічний завод» надійшла відповідь на заперечення від 07.04.2021 року №1742/6/32-00-07-01-03-08, згідно з якою висновки, викладені в акті перевірки визнано обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного податкового законодавства. Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням підприємство оскаржило в порядку адміністративного оскарження за процедурою, передбаченою ст.56 ПК України, а саме 29.04.2020 року подано до Державної податкової служби України (ДПС) скаргу від 29.04.2021 №04/10-146 (вх.ДПС №12793/6 від 05.05.2021). Листом від 26.05.2021 року №11794/6/99-00-06-03-01-06 ДПС України повідомила про зупинення строків розгляду скарг на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо податкової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 року №591 та про те, що таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу. 23.07.2021 року підприємством отримано рішення ДПС України від 19.07.2021 року №16470/6/99-00-06-03-01-06 про результати розгляду скарги, відповідно до якого скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 в задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій зазначив, що позивач повністю не погоджується з оскаржуваним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі № 160/13293/21, вважає його незаконним, необґрунтованим, винесеним при невірному застосуванні норм матеріального права (п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75; п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80; п.81.1 ст. 81; п. 112.2 ст. 112; п.128-1.1 ст. 128-1; п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України) та з порушенням норм процесуального права (ст. 2; п. 1 та 2 ч. 1 ст. 244 КАС України) в частині неповного з`ясування обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги Позивача щодо неправомірності проведення фактичної перевірки, дій Позивача щодо обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівномірами-лічильниками, та не надано належної оцінки доказам, якими ці факти підтверджуються. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної заяви ПРАТ «ДКХЗ» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2021 № 68/32-00- 07-01-03-29 (Форма «ПС») на суму штрафу 181 000,00 грн., виходячи з наступного. Щодо неправомірності проведення фактичної перевірки у зв`язку з невідповідністю наказу на перевірку вимогам закону та відсутності законних підстав для проведення перевірки. Фактичну перевірку ПРАТ «ДКХЗ» було проведено на підставі Наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 75 від 26.02.2021, у якому не вказані підстави проведення перевірки та не зазначена інформація про отримання відомостей від державних органів та органів місцевого самоврядування про здійснення платником податку порушення податкового законодавства. За змістом Наказу на проведення фактичної перевірки № 75 від 26.02.2021 слідує, що: підставою для його проведення стали такі правові норми: п.п. 19і. 1.4 п. 19і. 1 ст.191, п.п.20.1.4, п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.8, п.п. 20.1.9, п.п. 20.1.10, п.п. 20.1.11, п.п. 20.1.13, п.п. 20.1.14 п. 20.1 ст.20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст.75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 розділу II, п.522 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями); у п. 1 розпорядчої частини наказу зазначено, що фактичну перевірку необхідно провести з питань здійснення функцій, визначених законодавством у сфері обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, перевірку провести з 03 березня 2021 року тривалістю 10 діб. У Наказі № 75 від 26.02.2021 відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють. Крім того, в Наказі не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлено факти недотримання Позивачем вимог законодавства у сфері обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами- лічильниками. Наказ про проведення перевірки повинен містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення Позивачем законодавства, контроль за якими покладено на податкові органи. Отже, предметом фактичної перевірки з питань, що зазначені у Наказі про проведення перевірки № 75 від 26.02.2021, у відповідності до п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України є виключно перевірка наявності ліцензій, свідоцтв про виробництво та обіг підакцизних товарів. Дослідження інших питань, які виходять за межі такого предмета перевірки - забороняється. В ході перевірки співробітниками Відповідача досліджено питання не лише наявності/відсутності ліцензії про виробництво та обіг підакцизних товарів, а й питання обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками і рівнемірами-лічильниками, наявності/відсутності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів- лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Перевірка питань обладнання акцизного складу лічильниками та їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, свідчить про вихід співробітниками Відповідача за межі предмету фактичної перевірки, визначені підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України. Отже, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано належної правової оцінки факту відсутності в Наказі на перевірку періоду діяльності, який буде перевірятися.

Щодо протиправного застосування до Позивача штрафних санкцій, передбачених п.п. 128-1.1 ст. 128-1 Податкового кодексу України.

За змістом розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення- рішення від 12.04.2021 № 68/32-00-07-01-03-29 по Акту фактичної перевірки від 12.03.2021 №167/32-00-07-01-03-24/05393085 за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної реєстрації 4-х рівномірів-лічильників на 4-х резервуарах та 4-х витратомірів-лічильників на 4-х місцях відпуску пального (бензину та дизельного палива) та не реєстрації 1-го витратоміра-лічильника на 1-му місці відпуску пального (бензолу), до Позивача на підставі абз. 2 пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 180 000,00 грн. Отже, за вчинення вказаного правопорушення передбачена санкція за умови необладнання та/або не реєстрації рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, а не за несвоєчасне обладнання/реєстрацію лічильників. Тобто, штрафна санкція за п.п. 128-1 ст. 128-1 ПКУ може бути застосована тільки якщо лічильники є незареєстрованими в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівномірів-лічильників. ПРАТ «ДКХЗ» на виконання вимог п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПКУ зареєструвало 03.12.2020 в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівномірів-лічильників чотири рівноміра-лічильника та чотири витратоміра-лічильника на резервуарах збереження дизельного палива та бензину. Таким чином, на момент фактичної перевірки акцизний склад ПРАТ «ДКХЗ» був обладнаний витратомірами-лічильниками в місцях відпуску пального та рівномірами- лічильниками на 4-х резервуарах та здійснена їх реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників. При цьому судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні взагалі не надано правої оцінки аргументам Позивача, щодо дій ПРАТ «ДКХЗ» по обладнанню акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівномірами-лічильниками: укладення договорів з підрядниками та неможливість їх своєчасного виконання з причин, що не були залежними від Позивача, в т.ч. у зв`язку з встановленням карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Щодо невідповідності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам Податкового кодексу України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Контролюючим органом при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення- рішення від 12.04.2021 № 68/32-00-07-01-03-29 застосовано Додаток № 11 до Порядку, замість застосування Додатку № 21. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам Податкового кодексу України та Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків та підлягає скасуванню.

За результатами апеляційного перегляду справи просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, представник позивача подав клопотання про заміну сторони позивача Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" на його правонаступника Приватного акціонерного товариства "Камет -Сталь", відповідно до ст. 52 КАС України.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивачем зазначено, що після подання ПРАТ «ДКХЗ» апеляційної скарги у даній справі, найменування позивача - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДНІПРОВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» змінено на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КАМЕТ- СТАЛЬ». Крім того, було змінено також адресу позивача з - 51901, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Колеусівська, 1 на - 51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Соборна, 186. Інформація про зміну найменування та місцезнаходження позивача внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 11.02.2022 номер запису 04000015.

На підтвердження вищевказаних обставин позивачем надано засвідчену копію Витягу зі статуту ПРАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» (попередня назва - ПРАТ «ДКХЗ») та копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по ПРАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь- якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним клопотання відповідача задовольнити та замінити позивача - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДНІПРОВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» його процесуальним правонаступником у цій справі - ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВО «КАМЕТ-СТАЛЬ».

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час фактичної перевірки ПРАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД» Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків встановлено порушення: пп.230.1.2. п.230.1. ст.230 ПК України - з 01.01.2020 року по 02.12.2020 року відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі 4-х витратомірів-лічильників та 4-х рівнемірів-лічильників рівня пального на 4-х введених в експлуатацію резервуарах, розташованих на акцизному складі №1006004 та 1-го витратоміра-лічильника на місці відпуску пального (бензолу) наливом з акцизного складу №1006004.

За змістом п.109.1 ст.109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Судом зазначено, що законодавчі зміни, на підставі яких у позивача виник обов`язок обладнати акцизний склад відповідними засобами вимірювання були прийняті заздалегідь.

Так, Законом України №391-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку», яким було установлено відповідний обов`язок позивача, як розпорядника акцизного складу прийнятий - 18.12.2019 року.

Отже, позивач знав про виникнення з 01.07.2020 року у нього такого обов`язку та мав достатньо часу для того щоб придбати, встановити та зареєструвати витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники на своєму акцизному складі, проте у період з 01.01.2020 року по 02.12.2020 здійснював зберігання та реалізацію пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Відтак, факт порушення позивачем вимог пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, знайшов своє підтвердження, відповідно, санкції за вказане порушення застосовані правомірно.

Суд вважав непереконливими доводи позивача про порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки на підставі п.п.80.2.5. п.80.2 ст.80 ПК.

Також судом не взято до уваги посилання позивача на Закон України від 17.03.2020 року №530-ХІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким до переліку форс-мажорних обставин, передбаченого частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні, включений карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, який став для контрагентів позивача та самого позивача форс-мажором, тобто надзвичайною і не підвладною волі сторін договору щодо поставки обладнання позивачем акцизного складу рівнемірами-лічильниками та витратомірами-лічильниками.

Оскільки, ПК України не передбачено звільнення платників податків від відповідальності за порушення підпунктів 230.1.2 і 230.1.3 пункту 230 статті 230 ПК України, вчинені в період дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість та помилковість висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки, врегульований статтею 80 ПК України, згідно з якою, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) та може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, а також, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; чи у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

На виконання пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновків, що посадові особи контролюючого органу мають право проводити фактичні перевірки лише на підставі відповідного наказу, направлення на перевірку та службового посвідчення, які перед початком проведення перевірки надаються платнику податків. При цьому, ознайомившись зі згаданими документами, платник податків має право не допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, якщо ці документи, зокрема, оформлені з порушенням встановлених вимог.

Згідно з пунктом 230.1 статті 230 ПК України, з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку, утворюються акцизні склади та акцизні склади пересувні.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України передбачено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу.

Норми статті 128-1 Кодексу застосовуватимуться: 1) з 01 липня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів; 2) з 01 жовтня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів; 3) з 01 січня 2020 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (п. 18 підрозділ 5 розділ XX ПК України).

В той же час, пунктом 18 підрозділу 5 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, норми пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України застосовуються з 01 квітня 2020 року.

Отже, за змістом вказаних норм, для здійснення реалізації пального, розпорядники акцизних складів де розташовані резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, з 01.01.2020 зобов`язані обладнати їх витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, а також зареєструвати їх у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Недотримання цієї вимоги є підставою для накладення штрафу у встановленому розміру.

Відповідальність за порушення вказаного обов`язку застосовується з 01.04.2020.

Таким чином, враховуючи обов`язок позивача обладнати резервуари, які використовуються для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі станом на 01.01.2020, та встановленим перевіркою фактом відсутності 4 вітратоміри-лічильника та 4 рівнеміри-лічильника рівня пального на 4-х введених в експлуатацію резервуарах, станом на 02.12.2020 року, а тому встановлено порушення податкового законодавства.

Доводи апелянта, що він вчинив всі залежні від нього дії, але певні обставини, зокрема, запровадження в Україні карантинних заходів, унеможливили вчасне виконання ним вимог законодавства, в частині обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі, у зв`язку із чим вважає, що в допущених порушеннях відсутня його вина є необґрунтованими, оскільки вказаними вище нормами Податкового кодексу України встановлено обов`язок суб`єкта (розпорядника акцизних складів, де розташовані резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів) обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі у строк не пізніше 01.04.2020.

За відсутності обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та відсутності реєстрації їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі у встановлений строк виключає можливість проведення суб`єктом здійснення операцій з обігу пального та його зберігання.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що позивачем не заперечується сам факт використання акцизного складу необладнаного витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та відсутності реєстрації їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а наводяться лише причини /пояснення щодо допущеного порушення законодавства.

Щодо доводів неправомірності проведення фактичної перевірки у зв`язку невідповідністю наказу на перевірку вимогам закону, судова колегія зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Роблячи висновки щодо правомірності дій контролюючого органу щодо проведення спірної перевірки Позивача суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що допуск до перевірки фактично відбувся, водночас, платник, який вважає порушеним порядок проведення перевірки має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Суд звертає увагу, що у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду відступила від висновків, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки.

Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відображені в акті перевірки факти допущення позивачем порушень підтверджені належними та достатніми доказами, та не спростовані позивачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що спірний наказ не відповідає вимогам Податкового кодексу України та порушує права підприємства. Так, у наказі податковий орган не зазначив підставу проведення перевірки, чим порушив право позивача на належний захист своїх інтересів, у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів відповідачем встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності, підстави порушення законодавства, які б слугували підставою для призначення повторної перевірки, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом. А отже, на думку позивача, вказаний наказ винесений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме за відсутності належним чином вказаних та обґрунтованих підстав для проведення фактичної перевірки позивача.

Судом першої інстанції не надано оцінку аргументам позивача , не взято до уваги та проігноровано порушення відповідачем вимог ПК України.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, порушення, допущені під час призначення і проведення перевірки, можуть бути підставою для скасування рішень контролюючих органів у випадку, якщо такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Відповідно до статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав перелічених у підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 зазначено статті 80 ПК України.

Зокрема відповідно до п.п. 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Досліджуючи наказ на підставі якого проведено фактичну перевірку позивача, встановлено, що приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки позивача, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у наказі від 26.02.2021 року №75 відповідач жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.

Колегія зазначає, про відсутність доказів чи виявлення фактів, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів.

У постанові від 08 квітня 2021 року у справі №640/21528/19 Верховний Суд зазначив, що інформація на підставі якої прийнято наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18, від 11 вересня 2020 року у справі №640/21536/19.

У наказі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, який став підставою проведення перевірки, в результаті якої прийнятті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відображено в рамках, яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача та не зазначено, що вказана в наказі перевірка здійснюється з метою реалізації функції здійснення контролю у сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Наказ взагалі не містить обґрунтування жодної з можливих підстав перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.5 статті 80 ПК України.

При цьому, суд звертає також увагу на те, що згідно з умовою, визначеною у пункті 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

Отже, умовою, яка надає право реалізувати контролюючому органу право на проведення фактичної перевірки є зокрема обставина наявності у наказі інформації щодо періоду діяльності, який буде перевірятися.

Разом з тим, з встановлених у справі та підтверджених її матеріалами обставин вбачається, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить зазначення періоду діяльності позивача, який буде перевірятися, зазначення якого є обов`язковим за змістом абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Відсутність конкретизації періоду господарської діяльності позивача, який буде перевірятися також створює у позивача відчуття правової невизначеності при здійсненні відповідачем податкового контролю відносно нього. Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 826/14478/17.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки видання наказу про проведення податкової перевірки є способом реалізації владних управлінських функцій, недотримання якого спростовує доводи податкового органу щодо правомірності наказу.

Відповідно до висновку, сформульованого Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, наявність порушення при призначенні та/або проведенні перевірки може бути покладено в підстави позову про скасування податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення, якщо таке було прийнято за результатами перевірки.

До зазначено висновку, колегія суддів дійшла на підставі висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 18 травня 2018 року у справі №813/3977/16, від 18 грудня 2018 року у справі №820/4895/18, від 5 березня 2019 року у справі №820/4893/18, від 9 вересня 2020 року у справі №640/21536/19, позаяк при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування такої Верховним Судом, як це передбачено приписами частини п`ятої статті 242 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами позивача про відсутність у наказі підстав для проведення фактичної перевірки, а також періоду господарської діяльності Товариства, за який має бути здійснена фактична перевірка, що тягне за собою неправомірність прийняття відповідачем наказу про проведення перевірки позивача та, як наслідок, незаконність проведеної на його підставі перевірки.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 вересня 2020 року (справа №520/8836/18) констатував, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом (у разі визнання незаконним факту призначення й проведення перевірки), не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки наказ від 26.02.2021 №75 про проведення фактичної перевірки виданий з порушенням вимог ПК України, то фактична перевірка ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (ПАТ «Камет-Сталь»), здійснена на підставі такого наказу, не може вважатись законною, внаслідок чого є протиправним і податкове повідомлення-рішення №68/32-00-07-01-03-29 від 12.04.2021 року.

Висновок суду першої інстанції, що відповідач, видавши наказ від 26.02.2021 №75 про проведення перевірки стосовно позивача та провівши перевірку, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені ПК України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, не відповідає правильному застосуванню вище наведених норм матеріального права.

За таких підстав, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 в адміністративній справі №160/13293/21 скасувати.

Прийняти у справі №160/13293/21 нову постанову.

Позов Приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 12.04.2021 №68/32-00-07-01-03-29 (Форма «ПС»)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва