Справа № 620/8347/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8347/21 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії (рішення) ГУ ПФ в Чернігівській області при проведенні 23 листопада 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також зменшення розміру відсотків мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати ГУ ПФ в Чернігівській області в Чернігівській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 справа № 620/3224/20, зарахувавши до загального стажу роботи судді крім роботи на посаді судді також половину строку навчання за денною формою навчання за спеціальністю «правознавство» в Харківському юридичному інституту ім. Ф.Е. Дзержинського (з 01 вересня 1976 року по 01 липня 1980 року), що становить 1 рік 11 місяців;

- зобов`язати ГУ ПФ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату з 19 лютого 2020 року призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 25.02.2020 № 03/36-739, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду 04.11.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд виходив з того, що під час перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці його розмір має обчислюватися, виходячи із відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке особа набула на момент виходу у відставку, і його розмір не може зменшуватися внаслідок подальших змін в законодавстві. Крім того, зазначив, що нормами законодавства, які були чинні як на момент звільнення Позивача у відставку, так і на момент призначення його на посаду судді, передбачалося можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді безпосередньо такої роботи, а також половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що саме положеннями ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначений відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Окремо наголошує, що із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 втратили чинність норми, які встановлювали граничний розмір довічного грошового утримання 90%. Підкреслює, що судом першої інстанції безпідставно застосовувалися до спірних правовідносин норми, які втратили чинність, у той час як Законом України «Про судоустрій і статус суддів» чітко окреслено роботи, які враховуються при обчисленні стажу судді, серед яких відсутнє навчання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що застосування Відповідачем відсоткового показника, передбаченого ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до перерахунку щомісячного довічного грошового утримання Позивача є протиправним, оскільки цей показник стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного. Також зазначає, що нормами законодавства, які були чинні як на момент звільнення Позивача у відставку, так і на момент призначення його на посаду судді, передбачали можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді як безпосередньо такої роботи, так і половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с. 10-21).

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Козелецьким районним судом Чернігівської області (а.с. 27), стаж роботи Позивача станом на 30.09.2016 становить 26 років 03 місяців 26 днів, а саме зараховано половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1976-01.07.1980 - 1 рік 11 місяці, а також період перебування на посаді судді Козелецького районного суду з 04.05.1992-30.09.2016 - 24 роки 04 місяці 26 днів.

Факт навчання Позивача в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю «правознавство», як встановлено судом першої інстанції, підтверджується також копією диплому серії НОМЕР_1 (а.с. 29-31).

Із змісту копії розпорядження пенсійного органу від 11.10.2016 № 156345 вбачається, що Відповідачем до стажу судді Позивачу зараховано 24 роки 4 місяці 28 днів. Загальний процент розрахунку утримання від заробітку становить 88 % (а.с. 12).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 620/3224/20 (а.с. 24-26), яке набрало законної сили 18.11.2020, зокрема, зобов`язано ГУ ПФ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівський області № 03/36-739 від 25.02.2020 (а.с. 23), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Відповідно до копії довідки ГУ ПФ в Чернігівській області (а.с. 20) Позивачу 23.11.2020 на підставі вказаного вище рішення суду здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 58 % загального проценту від заробітку.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 22, 58, 126, 130, 152 Конституції України, ст. ст. 116, 134, 142 та п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон), ст. 43 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» і ряду інших підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на незмінність призначеного відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді і правомірність зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може повністю погодитися з огляду на таке.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом.

Згідно ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

У свою чергу, абз. 4 п. 34 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді Козелецького районного суду (04.05.1992) діяв Закон Української РСР від 30.06.1960 «Про судоустрій Української РСР», однак вказаний Закон не передбачав права судді на відставку та відповідно не регламентував питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

У подальшому, під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Козелецького районного суду набрав чинності Закон України «Про статус суддів».

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» у редакції, яка була чинною на час роботи Позивача суддею районного суду, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20.03.2008), чинної на час набуття Позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, до загального і спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить враховувати половину строку навчання за денною формою Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю «правознавство» з 01.09.1976 по 01.07.1980 (1 рік 11 місяців).

Аналогічна позиція щодо необхідності зарахування половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №9901/2/19 та від 03.09.2020 у справі № 9901/521/19.

Разом з тим надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок та виплату з 19.02.2020 призначеного Позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 25.02.2020 № 03/36-739, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум, судова колегія з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 розд. ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною 1 ст. 142 Закону визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 142 Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Поряд з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону зі змінами.

У вказаному рішенні єдиний суд конституційної юрисдикції України підкреслив, що: «розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Системний аналіз викладених правових норм, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, надає підстави стверджувати, що з 19.02.2020 розмір довічного грошового утримання суддів, незалежно від дати виходу у відставку, становить 50% суддівської винагороди з додаванням 2% за кожний рік роботи понад 20-річний стаж на посаді судді.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з 19.02.2020 судді, які вийшли у відставку, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі саме положень Закону.

Водночас, такий Закон передбачає проведення відповідного розрахунку, виходячи з 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», а розмір суддівської винагороди - згідно Законом, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку на підставі Закону, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», адже останній передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

До того ж судова колегія звертає увагу, що ч. 3 ст. 142 Закону не визнавалась Конституційним Судом України не конституційною.

Посилання Позивача на порушення його права на отримання довічного грошового утримання у розмірі, визначеному на підставі положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, колегія суддів уважає помилковим.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 наголошує, що встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Як убачається зі змісту зазначеного Закону, розмір суддівської винагороди складався у тому числі із посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, у той час як Закон закріплює розмір посадового окладу для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що Законом встановлено новий підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому всім суддям, незалежно від дати виходу у відставку, утримання підлягає розрахунку згідно із положеннями саме цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що проведення розрахунку довічного грошового утримання суддям, які виходили у відставку до набрання чинності Законом, із застосуванням положень такого Закону, а також Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI призведе до того, що утримання таких суддів буде значно більшим за своїм розміром ніж те, яке зможуть отримати судді, які підуть у відставку за Законом.

Посилання суду першої інстанції на рішення Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №620/1116/20 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у наведеній зразковій справі не вирішувалося питання щодо відсоткового розміру перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

У свою чергу висновки суду у цій справі узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 24.09.2021 у справі №620/5437/20, від 29.09.2021 у справі №160/9739/20, від 11.10.2021 у справі №160/10640/20, від 13.04.2022 у справі №280/8854/20, від 04.05.2022 у справі №580/3131/20.

Також колегія суддів звертає увагу, що у справі №620/3224/20 питання щодо відсоткового розміру перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці не вирішувалося, а відтак відсутні підстави стверджувати про неправомірність дій ГУ ПФ в Чернігівській області зі зменшення Позивачу розміру відсотків мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, оскільки єдиним нормативним актом, який чинний на час перерахунку щомісячного грошового утримання суддів у відставці, є Закон, саме норми якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення в частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини порушено норми матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат і стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, в сумі 454,00 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог немайнового характеру (1/2).

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 371 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо здійснення з 19.02.2020 перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 58 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату з 19 лютого 2020 року призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 25.02.2020 № 03/36-739, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Змінити розподіл судових витрат, зазначивши, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька 83-А, м. Чернігів, 10405, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) підлягають витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 рок - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 19 травня 2022 року.