Справа № 460/5056/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2022 року м. Рівне №460/5056/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Кроноспан Рівне"
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -
В С Т А Н О В И В:

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кроноспан Рівне" (далі - відповідач, ТзОВ " Кроноспан Рівне ") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у загальній сумі 418 736,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідач не забезпечив визначеного нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ухвалою суду від 19.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

29.06.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що відповідачем повністю виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а саме: керівництво відповідача у 2020 році зверталось до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області з проханням посприяти товариству в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які проживають на території сільської громади. Виконавчий комітет, в свою чергу, проводив роботу з особами, які мають інвалідність, однак бажаючих працевлаштуватись у відповідача не виявилось. Відповідач наголошує, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком таких осіб для працевлаштування. Крім того, зауважує, що підприємством укладено договори з рекрутинговими компаніями щодо підбору персона, при цьому підприємством гарантована пріоритетність працевлаштування осіб з інвалідністю на деяких посадах (зокрема, посада діловода). Таким чином, відповідач не вчиняє перешкод для працевлаштування осіб з інвалідністю.

29.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив, за змістом якої останній зазначив, що відповідачем не подано до центру зайнятості звітів за формою 3-ПН щодо пошуку працівників осіб з інвалідністю, а дії вчинені підприємством, на думку позивача, носять формальний характер.

12.07.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. За змістом яких відповідч зазначає, що підприємством було вжито всіх можливих заходів для недопущення правопорушення.

Розглянувши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив та заперечення, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроноспан Рівне" (ідентифікаційний код 40144003) є юридичною особою, що забезпечує робочими місцями фізичних осіб та відповідно до вимог чинного законодавства перебуває на обліку за місцем реєстрації у Рівненському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до наданого відповідачем звіту за формою №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТзОВ " Кроноспан Рівне" у 2020 році становила 40 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", - 1 осіб, середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 418652,50 грн.

За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у сумі 418652,50 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 83,733 грн (за 1 день прострочення).

Відповідач вказані санкції в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду про стягнення вказаних сум в примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначаються Законом України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №875-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно із ст.20 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю , фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, тобто одним із видів господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно із ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Відповідно до статті 18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.18-1 Закону №875-XII, особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Частиною 3 статті 18-1 Закону №875-XII передбачено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Аналіз наведених норм вказує на те, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб`єктів господарювання, так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Поряд з цим, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI від 05.07.2012, роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульовано Порядком подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" затверджено Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України 05.12.2016 №1476), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за №988/23520.

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, та порядок її подання.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що упродовж 2020 року відповідачем звіти до центру зайнятості звіти за формою 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", не подавались.

Водночас, судом встановлено, що відповідачем укладено договори з ФОП ОСОБА_1 (№01/07/2020 від 01.07.2020, №25/10/2020-6 від 25.11.2020) та ФОП ОСОБА_2 (№03/07/2020 від 03.07.220) про надання послуг з підбору працівників.

Так, відповідно до анкет-замолень, здійснювався пошук працівників на заміщення вакантних посад головного механіка, діловода, менеджера з постачання, інженера-механік. Водночас, в описі вакантних посад зауважено щодо пріоритетності працевлаштування осбі з інвалідністю.

З матеріалів справи також вбачається, що особа з інвалідністю, якому було запропоновано працевлаштування, зокрема ОСОБА_3 , листом від 01.07.2020, відмовився від працевлаштування на посаді діловода, з огляду на карантинні обмеження.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 , який також є особою з інвалідністю, 21.07.2020 просив відтермінувати його працевлаштування у зв`язку з сімейними обставинами. У зв`язку з чим, між ними укладено трудовий договір від 31.07.2020 про створення трудових відносин у майбутньому, зокрема датою початку роботи визначено 16.03.2021.

Також в матеріалах справи наявний запит відповідача до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області щодо надання інформації про осіб з інвалідністю, які могли б бути направлені для роботи на посаді «Діловод» та відповідь сільського голови, з якої вбачається, що такі особи із запитами до сільської ради не звертались.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Наведене свідчить про те, що на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості. У свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

При цьому, жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, позивачем не надано, факту протиправної відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю ТОВ "Кроноспан Рівне" суду не доведено.

Враховуючи те, що відповідачем вчинено дії та заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, а робочі місця упродовж 2020 року залишилися вакантними з незалежних від ТОВ "Кроноспал Рівне" причин, у Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями осіб з інвалідністю за умови наявності вакантних робочих місць.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постановах від 07.02.2018 у справі №П/811/693/17, від 17.05.2018 у справі №804/8007/16 та від 13.06.2018 у справі №819/639/17.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроноспан Рівне" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 травня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Замкова, 10 а, кв.1,м. Рівне,33000, ідентифікаційний код 13979356)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кроноспан Рівне" (вул.Барона Штейнгеля, 4а,с.Городок,Рівненський район, Рівненська область,35331, )

Суддя В.В. Щербаков