Справа № 540/2031/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/2031/21
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач), в якому просив стягнути з відповідача податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 121 626,45 грн. та по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 8 850,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг у загальній сумі 130 476,63 грн. Податковий борг виник за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 121 626,45 грн., по військовому збору у сумі 8 850,18 грн., які нараховані платнику контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), податковий борг з:

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 121 626 (сто двадцять одна тисяча шістсот двадцять шість) грн 45 (сорок п`ять) коп - отримувач: ГУК у Херсон обл/Геніческ МТГ/11010500, код отримувача - 37959517, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку - UA0021417, код бюджету - 11010500 (зведений бюджет);

- військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 8 850 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 18 (вісімнадцять) коп. - отримувач: ГУК у Херсон обл/Геніческ МТГ/11011001, код отримувача - 37959517, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку - UA1 ЗОЮ 17, код бюджету - 11011001 (державний бюджет).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 10 серпня 2021 року - скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що вирішуючи питання виникнення у позивача права на звернення до суду з цим позовом, суд не витребував та не досліджував інших доказів по справі, які мають істотне значення для правильного вирішення справи крім тих, які наявні у справі, в зв`язку чим прийнято неправомірне рішення. Так позивачем скрито від суду факт наявності судового рішення, яке виконане в повному обсязі та підтверджує факт того, що заборгованість відповідача за податковою вимогою від 09.12.2016 №3497- 17 до моменту розгляду справи є погашеною. Позивачем по справі суду не були надані відомості та докази про наявність судового рішення, а саме Постанови Херсонського окружного адміністративного суду 31 травня 2017 р. по справі № 821/709/17, якою позовні вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу були задоволені та вирішено стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в загальній сумі 240528 (двісті сорок тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 07 коп., в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 223703 (двісті двадцять три тисячі сімсот три) грн. 62 коп. та по військовому збору в сумі 16824 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 45 коп. Зазначене рішення суду було виконано в примусовому порядку за ВП №55474372 Державною виконавчою службою в повному обсязі та 28.09.2018 року начальником Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ГринчакТ.В. було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом 3821/709/17 виданого 18.09.2017 року. Нову податкову вимогу після набуття спірною сумою статусу податкового боргу Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не було сформовано та направлено на адресу платника податків, що свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду з цим позовом. Також, Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 р. по праві № 821/709/17 стягнено податковий борг, який був наявний станом на 30.05.2017 року (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.05.2017 р.). В той же час податкові повідомлення - рішення від 12.12.2018 №, прийняті на підставі Акта від 27.10.2018 №000447/21-22-54-13-03/ НОМЕР_1 за період з 24.10.2016 по 14.09.2018 року. Тобто за період з 24.10.2016 року по 30.05.2017 року податковий борг нарахований двічі, що є неприпустимим. Судом першої інстанції відомості про те, що заборгованість відповідача до моменту розгляду справи переривалась або є погашеною у справі не досліджувалась. Водночас, ця обставина має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи. Крім того, апелянт зазначив, що зважаючи на те, що податковим органом неправильно визначено адресу його місця проживання, а також не перевірено з даними Єдиного державного демографічного реєстру - документи направлялись за адресою, яка не співпадає з адресою позивача, і як наслідок податковий орган позбавив скаржника права на оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом в адміністративному або судовому порядку. З огляду на наведене, вважає, що в позові слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ГУ Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі послалося на доводи, які узгоджуються з висновками суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2018 співробітником ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі проведена перевірка повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 за період з 24.10.2016 по 14.09.2018, за результатами якої складений акт від 27.10.2018 № 000447/21-22-54-13-03/, в якому зафіксовані порушення п.179.7 ст.179 ПК України.

Також, з матеріалів справи убачається, що акт від 27.10.2018 №000447/21-22-54-13-03/ був направлений на адресу відповідача, однак не вручений з причин незалежних від податкового органу. У зв`язку з вказаним співробітником контролюючого органу складений акт про неможливість вручення.

Акт перевірки від 27.10.2018 № 000447/21-22-54-13-03/ став підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 12.12.2018 № на суму 42 989,55 грн, № на суму 3233,09 грн, які також направлені на адресу відповідача, однак не отримані ним з причин незалежних від податкового органу.

Крім того, за відповідачем рахується борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (КБК 11010500) зі сплати пені за борг минулих років у сумі 78 572,42 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 № та у сумі 64,48 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № .

З інтегрованої картки убачається, що з урахуванням часткової оплати податку, за відповідачем рахується борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 121 626,45 грн.

Крім того, податковим органом нарахована пеня за борг минулих років у сумі 5 617,09 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з військового збору згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № .

На підставі підпункту 59.1 статті 59 ПК України контролюючим органом була сформована податкова вимога від 09.12.2016 № 3497-17 на суму 240 528,07 грн.

Грошові зобов`язання, визначені контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, відповідачем не сплачені у строки, визначенні законодавством України, тому податковий орган просить стягнути їх у судовому порядку.

Вважаючи протиправними дії податкового органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що загальна сума податкового боргу, який обліковується за відповідачем становить 130 476,63 грн., що підтверджується інтегрованою карткою платника. Доказів сплати вказаного податкового боргу до суду не надано.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України, встановлено, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням - рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Судом також встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018 № , №, від 24.10.2016 №, № , № відповідачем оскаржено не було. Доказів відкликання чи скасування таких податкових повідомлень-рішень також до суду не надано.

З огляду на викладене, станом на день розгляду даної справи, усі нараховані контролюючим органом грошові зобов`язання, відповідно до податкових повідомлень-рішень від 12.12.2018 № , № є узгодженими, але не сплаченими у встановлені строки.

Статтею 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Податковим кодексом України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, узгоджене грошове зобов`язання, проте не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки визначені законодавством набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Під час з`ясування обставин щодо наявності податкового боргу судом з`ясовані підстави його виникнення, а саме: податковий борг відповідача виник у результаті несплачених грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом відповідно до податкових повідомлень-рішень від 12.12.2018 № , №, винесених на підставі акту перевірки від 27.10.2018 р. № 000447/21-22-54-13-03/, а також з нарахованої пені за борги минулих років у сумі 78 572,42 грн. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № та у сумі 64,48 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № та у сумі 5 617,09 грн. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з військового збору згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № .

Відповідно до положень ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Судом встановлено, що контролюючим органом була сформована податкова вимога від 09.12.2016 № 3497-17 на суму 240 528,07, яка направлена на адресу відповідача, однак не отримана останнім з підстав, незалежних від контролюючого органу.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (п.88.1 ст.88 ПК України).

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (п.89.3 ст.89 ПК України).

З матеріалів справи убачається, що контролюючим органом прийнято рішення №3497-17 про опис майна у податкову заставу.

Таким чином, застосовані податковим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу в добровільному порядку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Так, платник податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) вважає, що контролюючий орган ніби приховав від суду факт наявності постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 р. по справі № 821/709/17, якою стягнуто з платника податків ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) податковий борг в загальній сумі 240 528,07 грн, в тому числі по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 223 703,62 грн та по військовому збору в сумі 16 824,45 гривні.

Апелянт зазначає, що вищевказане рішення суду виконано в повному обсязі у примусовому порядку за ВП № 55474372 Державною виконавчою службою.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інтегрованих карток апелянта по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування вбачається, що 08.08.2018 р. зараховано стягнення в межах виконавчого провадження платіжним дорученням № 1785 від 07.08.2018 р.

Таким чином, податковий борг виник починаючи з 08.08.2018 р. за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань, що нараховані згідно:

-ст. 129 ПК України нараховано пені за борг минулих років у сумі 78 572,42 грн. за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № та у сумі 64,48 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № ;

-податкового повідомлення-рішення від 12.12.2018 р. № на суму 42989,55 грн., винесеного на підставі акту перевірки від 27.10.2018 р. № 000447/21-22-54-13-03/ НОМЕР_1 «Про результати перевірки повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за період з 24.10.2016 по 14.09.2018».

Згідно інтегрованих карток апелянта по військовому збору вбачається, що 08.08.2018 р. зараховано стягнення в межах виконавчого провадження платіжним дорученням № 1784 від 07.08.2018 р.

Таким чином, податковий борг виник починаючи з 08.08.2018 р. за рахунок несплати узгоджених грошових зобов`язань, що нараховані згідно:

-ст. 129 ПК України нараховано пені за борг минулих років у сумі 5 617,09 грн за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 24.10.2016 р. № ;

-податкового повідомлення-рішення від 12.12.2018 р. № на суму З 233,09 грн., винесеного на підставі акту перевірки від 27.10.2018 р. № 000447/21-22-54-13-03/ НОМЕР_1 «Про результати перевірки повноти та своєчасності внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 24.10.2016 по 14.09.2018».

У зв`язку з тим, що після стягнення коштів платника податків за рішенням суду, на підставі ст. 129 ПК України нарахована пеня та не погашена, а отже - податковий борг безперервний.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що податковий борг апелянта, що є предметом спору по справі по справі № 540/2031/21 виник за іншими підставами, які не вирішувалась постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 р. по справі № 821/709/17.

Відповідно до положень п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Крім того, позивач вважає, що так як податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018 р. № , № , (згідно з якими узгодження грошового зобов`язання апелянта відбулось після прийняття постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 р. по справі № 821/709/17) винесені на підставі акту перевірки від 27.10.2018 р. № 000447/21-22-54-13-03/ НОМЕР_1 , тобто за період з 24.10.2016 р. по 14.09.2018 р., то податковий борг ніби нарахований двічі.

Однак, за період з 24.10.2016 р. по 14.09.2018 р. перевіркою встановлені інші порушення.

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018 р. № , № отримані та неоскаржені платником податків, а отже - вказане зобов`язання є узгодженим.

Крім того, дане питання не охоплюється предметом спору про стягнення суми податкового боргу, оскільки викладена правова позиція Верховного Суду у постанові від 18.04.2020 р. по справі №813/2092/15: «зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових правовідносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Відтак, з урахуванням викладених законодавчих приписів дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення».

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 10.09.2020 р. по справі №810/3703/16 наявність законних підстав для стягнення контролюючим органом сум податкового боргу підтверджується сукупністю наступних умов:

сума донарахованого податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу;

розмір суми боргу підтверджується даним податковим повідомленням-рішенням, даними інтегрованих карток платника податків;

дотримання контролюючим органом порядку формування, направлення та вручення податкової вимоги;

безперервність податкового боргу з моменту виникнення, що підтверджується матеріалами справи.

Функції контролюючих органів визначені ст. 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ПК України, зокрема, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного, внеску та інших платежів; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Так, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Відповідно до вимог п. 45.1 ст. 45 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків-фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Положеннями п. 63.5 ст. 63 ПК України встановлено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація:

70.2.1 прізвище, ім`я та по батькові;

70.2.2 дата народження;

НОМЕР_2 місце народження (країна, область, район, населений пункт);

70.2.4 місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство;

70.2.5 серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий (ст. 70 ПК України).

Згідно з п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, у податкового органу відсутні повноваження щодо самостійного визначення податкової адреси платника податків - фізичної особи, так як це є зобов`язанням такого платника.

Крім того, апелянт змінюючи свою податкову адресу, всупереч п. 70.7 ст. 70 ПК України, не повідомив контролюючому органу про зміну таких відомостей, що являється його обов`язком.

Так, до боржника застосовувалися заходи стягнення визначені ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Платник податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), займався підприємницькою діяльністю на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, виданого Генічеською районною державною адміністрацією від 09.09.2002 р. № 2287. Взято на податковий облік до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 09.09.2002 р. № 7659.

Згідно з ідентифікаційними даними апелянта (відповідно до даних ДРФО) податкову адресу платником податків визначено: АДРЕСА_2 (являється останньою відомою адресою).

Абз. 2 п. 58.3. ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Відповідно до вимог п. 42.2. ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Оскільки апелянтом самостійно визначено податкову адресу: АДРЕСА_2 (являється останньою відомою контролюючому органу адресаю місцезнаходження фізичної особи) - тому податковим органом відправлено платнику податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) акт перевірки від від 27.10.2018 р. № 000447/21-22-54-13-03/ НОМЕР_1 , податкові повідомлення-рішення від 12.12.2018 р. № , № за належною адресою платника податків.

Імперативною нормою п. 42.4 ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Вищезазначені поштові відправлення повернені з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача, що податковим органом не дотримано порядок направлення платнику податків вищевказаних акту перевірки та податкових повідомлень-рішень.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених сторонами, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 19.05.2022р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.