Справа № 205/7048/21
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

15.02.2022 Єдиний унікальний номер 205/7048/21
Єдиний унікальний номер судової справи 205/7048/21
Номер провадження 2-а/205/29/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кульбій Дмитра Володимировича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кульбій Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов мотивований тим, що 05 серпня 2021 року інспектором 3 роти 2 батальйону УПП у Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кульбій Д.В. винесено постанову серії ЕАО № 4588484 (далі - Постанова) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за порушення ним ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., а саме: 05.08.2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався в населеному пункті зі швидкістю 78 км/год., чим порушив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 38 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі - Правил). Позивач, 05.08.2021 року близько 09 год. 29 хв., керуючи автомобілем NISSAN ROGUE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Заповідній, 130, у м. Дніпрі, був зупинений інспектором 3 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кульбій Д.В., яким не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, а також порушено право позивача користуватися правовою допомогою. Інспектор посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує перевищення швидкості руху, це здійснення вимірювання приладом TRUCK LTI 20/20 TC 000314, який він тримав у руці, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Оскільки позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, просить суд скасувати її та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачем доказами, зокрема диском із відеозаписом, долученим до відзиву, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства. Інспектор, який розглядав справу, діяв в межах наданих йому повноважень. Також зазначає, що право на отримання правової допомоги не зводиться лише до особистої участі адвоката у розгляді справи, окрім того, позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Щодо правомірності застосування лазерного вимірювача швидкості у ручному режимі зазначив, що лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів, про що зазначено в інструкції «Руководство по TruCam». Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. зазначив, що оскільки розмір витрат на правничу допомогу набагато перевищує суму штрафу, є сумніви у їх доцільності та співмірності, крім того вказана сума є необґрунтованою та явно завищеною для даної категорії справ.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що оскільки ст. 268 КУпАП передбачено право позивача при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, то інспектор поліції був зобов`язаний забезпечити позивачу таку можливість. Окрім того, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» (тобто стаціонарно вмонтованим способом), а ручне розміщення засобів автоматичної фото- та відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості руху транспортного засобу суперечить приписам вищезазначеної статті вказаного закону. Також вказав на наявні розбіжності у назві лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який внесено до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки та який зазначено інспектором у оскаржуваній постанові. Інспектором також не надано доказів здійснення контролю швидкості руху автомобіля в зоні дії дорожнього знаку «5.70» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» та доказів місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт», зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги. Додатково зазначив, що інструкція «Руководство по TruCam» не є нормативно-правовим актом.

Позивач надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.

У судове засідання відповідач інспектор 3 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області Кульбій Д.В. та представник Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області не з`явилися. Про час, дату, місце проведення судового засідання сповіщені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції письмово просив розгляд справи проводити за його відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

У ході судового розгляду встановлено, що інспектором 3 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кульбій Д.В. 05 серпня 2021 року винесено постанову серії ЕАО № 4588484 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Із вказаної постанови вбачається, що 05.08.2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN ROGUE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті по вул. Заповідній, 130 у м. Дніпрі зі швидкістю 78 км/год., чим порушив встановлене обмеження швидкості у місті 50 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем TRUCK LTI 20/20TC 000314 (а.с. 6).

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ознака винності діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Позивач заперечує проти вчинення ним адміністративного правопорушення, свою вину не визнає.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Згідно з п. 1.1 ПДР вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.4 Правил визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію» (тобто стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості транспортних засобів суперечить приписам ст. 40 вказаного закону.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу, не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які обладнані відповідним знаком про здійснення фото- відеофіксації (дорожній знак «5.70»).

Відповідно до Правил знак «5.70» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Якщо фіксація швидкості транспортного засобу інспектором була проведена з порушенням (поза зоною дії знаку «5.70»), то штраф за перевищення швидкості є неправомірним.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Інспектором не надано суду належних та допустимих доказів проведення контролю швидкості руху автомобіля в межах дії дорожнього знаку «5.70», а також інформації про те, чи був взагалі вказаний дорожній знак встановлений на ділянці дороги, де органами поліції здійснювався контроль за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши наданий відповідачем диск із відеозаписом, судом встановлено, що помітно коливання приладу лазерного вимірювання швидкості руху, що свідчить про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки (рук). Така вібрація приладу може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Також суд зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Окрім того, оскаржувана постанова містить посилання на застосування працівником поліції вимірювача швидкості транспортних засобів TRUCK LTI 20/20TC 000314, тоді як відповідачем надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, сертифікат та експертний висновок вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20TC 000314.

За таких обставин суд вважає, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналогічний за своїм змістом висновок міститься в Постанові ВС/КАС у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2018 року.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не довів правомірності свого рішення, спірна постанова винесена з порушенням норм статті 283 КУпАП, з доказів, наявних у матеріалах справи не вбачається порушення п. 12.4 Правил позивачем, є правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо посилань позивача на порушення інспектором порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме не вжиття дій щодо надання водію можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Санкція ст. 122 КУпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту, а отже відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Посилання позивача на практику Верховного Суду суд до уваги не приймає, оскільки за обставинами справи № 524/9827/16-а Управлінню патрульної поліції заявлено письмове клопотання про бажання скористатись правовою допомогою, що не відповідає обставинам справи в даному випадку.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС, розмір витрат на правничу допомогу адвоката серед іншого складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою. Така допомога включає підготовку до розгляду в суді, збір доказів, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання такої допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, надано: Договір про надання правової допомоги від 05 серпня 2021 року адвокатом Ямковим В.Ф. (а.с.20); акт приймання-передачі виконаних робіт до договору б/н про надання правової допомоги від 14 вересня 2021 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 64 від 14 вересня 2021 року.

Як вбачається з наданої позивачем квитанції, адвокатом Ямковим В.Ф. прийнято від ОСОБА_1 5 000 грн. за договором про надання правової допомоги (а.с.22). Однак, у квитанції зазначено найменування підприємства (установи, організації) «адвокат Кайнога Євген Валерійович», що не відповідає найменуванню отримувача коштів та викликає сумнів у суду щодо понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Окрім того, матеріали справи не містять копії свідоцтва ОСОБА_2 про право на заняття адвокатською діяльністю.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу, суд відмовляє у стягненні з відповідача 5 000 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України з відповідача Департаменту патрульної поліції слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 9, 122, 247, 251, 268, 283 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, ст. ст. 2, 9, 72, 77, 139, 205, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кульбій Дмитра Володимировича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4588484 від 05 серпня 2021 року, винесену інспектором 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кульбій Дмитром Володимировичем за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 коп.

У стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Остапенко