Справа № 140/7/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/7/21 пров. № А/857/23367/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «ПРОМЛИТ» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості,

суддя у І інстанції Воліндер Ф.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 16 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «ПРОМЛИТ» (далі ТОВ «Завод ПРОМЛИТ») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості №UA205100/2020/000004/1 від 06 липня 2020 року (далі Рішення) Волинської митниці Держмитслужби (далі Митниця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 140/7/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Завод ПРОМЛИТ» надало усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України (далі МК), які необхідні для визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу. Натомість відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, та не підтвердив належним чином митну вартість товару, скориговану ним за резервним методом.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який просив його скасувати та відмовити у задоволенні позову ТОВ «Завод ПРОМЛИТ».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 06 липня 2020 року з метою митного оформлення автомобіля вантажного Mercedes-Benz Sprinter, НОМЕР_1 декларантом в інтересах ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» подано митну декларацію (далі МД) №UA205100/2020/005047, у відповідності до якої заявлено митну вартість вказаного транспортного засобу за основним методом визначення вартості (за ціною договору) на рівні 470 693, 63 грн (17323 дол США).

До МД №UA205100/2020/005047 декларантом митному органу подано:

-рахунок-проформу від 11 липня 2020 року №498739/3;

-рахунок-фактуру від 18 травня 2020 року №498739;

-коносамент від 29 травня 2020 року №038RUN1714880;

-свідоцтво про реєстрацію т/з від 30 квітня 2020 року №138424931;

-банківський платіжний документ від 20 травня 2020 року №15;

-висновок про якісні характеристики товару від 01 липня 2020 року №3-04/1;

-договір купівлі-продажу від 17 березня 2020 року №0317;

-специфікацію від 18 травня 2020 року №2;

-додаткову угоду від 18 квітня 2020 року №1;

-договір про надання послуг брокера від 26 червня 2008 року №01/08 та інше.

Під час здійснення митного контролю Митницею було встановлено, що у поданих до митного контролю та митного оформлення документах наявні розбіжності.

Так, в надій копії коносаменту від 29 трааня 2020 року №038RUN1714880 в якості вантажоодержувача товару зазначено - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ). Однак, в договорі купівлі-продажу від 17 березня 2020 року №0317 та інших товаросупровідних документах, наданих декларантом до митного контролю та оформлення, одержувачем товару є ТОВ «Завод ПРОМЛИТ» (м. Нововолинськ, вул. Шахтарська, 49).

Окрім того, подані для підтвердження митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, оскільки у банківському платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах від 20 травня 2020 року №15 в графі 71 «Комісійні за переказ утримати» вказано про сплату таких комісійних за переказ за рахунок платника коштів, тобто за рахунок ТОВ «Завод ПРОМЛИТ».

Відтак, інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості, а саме:

-копії митної декларації країни відправлення;

-транспортних перевізних документів, що стосуються маршруту перевезення товару та його вартості до митного кордону України;

-висновків щодо якісних та вартісних характеристик товарів, підготовлених спеціалізованою експертною установою.

Декларантом на вимогу Митниці надіслано заяву, якою повідомлено про відсутність витребуваних документів.

З огляду на викладене скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у Митниці правових підстав витребування додаткових документів є необґрунтованими.

Наполягає на тому, що у графі 33 оспорюваного Рішення міститься достатня інформація щодо числового значення скоригованої митницею митної вартості товару, а саме на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби згідно МД UА205100/2020/004322 від 10 червня 2020 року, згідно з якою митну вартість визначено на рівні 20400 доларів США. Вказана МД була оформлена за першим методом визначення митної вартості ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» за тим же контрактом від 17 березня 2020 року №0317.

З огляду на наведене вважає, що оспорюване Рішення прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Завод «Промлит» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17 березня 2020 року між ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» (Покупець) та фірмою NY Baltic Auto Shipping Inc., США (Продавець) було укладено контракт (договір) №0317, за умовами якого Продавець зобов`язаний продати, а Покупець - прийняти та оплатити товар, назва та кількість якого вказується на інвойсі.

Відповідно до пункту 2.1 контракту сторонами погоджено умови поставки DAF - кордон України за правилами Інкотермс-2010.

Згідно з пунктом 2.2 контракту, з урахуванням додаткової угоди від 18 квітня 2020 року № 1, Продавець одночасно з партією товару надає такі документи: інвойс, інвойс-проформа, реєстраційні документи. Ціна на товар встановлюється в доларах США і вказується в інвойсі та специфікації (пункт 3.1 контракту). Загальна вартість контракту складає суму специфікацій (пункт 3.2 контракту, з урахуванням додаткової угоди від 18 травня 2020 року № 2).

Відповідно до специфікації від 18 травня 2020 року № 2 ціна товару становить 207876,00 доларів США за 12 автомобілів Mercedes-Benz Sprinter (по 17 323,00 долари США за кожний) на умовах DAF - кордон України (а. с. 22-23). В контракті від 17 березня 2020 року № 0317 (пункт 4.2) та в специфікації від 18 травня 2020 року № 2 вказано про повну передоплату за товар; при цьому всі податки, збори, інші витрати і формальності, у тому числі банківські, пов`язані з відправкою товару в країні відвантаження, сплачує продавець.

20 травня 2020 року ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» оплатило вартість вказаного товару.

06 липня 2020 року для митного оформлення в режимі імпорту вантажного автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 4500, номер кузова НОМЕР_1 , тип кузова шасі з одинарною кабіною, загальна кількість місць 2, для перевезення вантажів дорогами, тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 2987 см3, потужність двигуна 140 kW, календарний рік виготовлення 2018, модельний рік виготовлення 2019, декларант ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» подав МД №UA205100/2020/005047, в графі 42 якої зазначено фактурну вартість автомобіля 17323,00 долари США.

Митну вартість вказаного транспортного засобу визначено за першим методом у розмірі 470 693,63 грн (17 323,00 доларів США за курсом Національного банку України станом на дату подання митної декларації).

До митної декларації контролюючому органу було додано такі документи:

рахунок-проформу від 01 липня 2020 року №498739/3;

рахунок-фактуру від 18 травня 2020 року №498739;

коносамент від 07 липня 2020 року №038RUN 1715031;

декларацію про походження товару від 18 травня 2020 року № 498739;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 30 квітня 2020 року №2478838;

банківський платіжний документ від 20 травня 2020 року № 15;

висновок про якісні характеристики товару від 01 липня 2020 року;

договір купівлі-продажу від 17 березня 2020 року №0317;

додаткову угоду від 18 квітня 2020 року № 1;

специфікацію від 18 травня 2020 року № 2;

довідку від 03 липня 2020 року №03.07.2020-177 (а. с. 31).

Митниця за наслідками опрацювання наданих декларантом документів дійшла висновку, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у зв`язку з спрацювання ризиків АСАУР та розбіжностями в документах, а саме: в копії коносаменту у якості вантажоодержувача товару зазначено: «Олег Шмарук, АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 », а у контракті № 0317 від 17 березня 2020 року, додатковій угоді №1 до контракту, специфікації № 2 та інших поданих до митного оформлення супровідних документах одержувачем товару вказано «ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ», м. Нововолинськ, вул. Шахтарська, 49».

У ході проведення митних процедур декларанту було направлено електронне повідомлення Митниці щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК:

висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

копію митної декларації країни відправлення;

транспортні перевізні документи, що стосуються маршруту перевезення товару та його вартості (коносамент тощо).

У відповідь на це декларантом було повідомлено Митницю, що поданий перелік документів до вказаної МД є вичерпним, будь-яких інших документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, немає.

Відтак, 06 липня 2020 року Митниця прийняла Рішення №UA205100/2020/000004/1, у якому зазначила, що подані для підтвердження митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності (в копії коносаменту як вантажоодержувачем товару зазначено «Олег Шмарук …», однак в контракті від 17 березня 2020 року №0317 та інших товаросупровідних документах одержувачем товару є ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ»). У зв`язку із спрацюванням ризиків Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК. Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) митна вартість становить 20 400,00 доларів США (МД №UA205100/2020/004322 від 10 червня 2020 року).

07 липня 2020 року декларант подав МД № UA205100/2020/005077, за якою імпортований автомобіль випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК.

ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» не погодилося із вказаним Рішенням митного органу та за захистом своїх прав звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Таким чином, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган має також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Відсутність у оспорюваних Рішеннях обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для його скасування (Постанова Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 815/1670/17).

При цьому у оспорюваному Рішенні відсутні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, також відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні, а лише зазначено, що коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначеній митній вартості (МД №UA105100/2020/004322 від 10 червня 2020 року).

Окрім того, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що надані ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» разом із МД документи дають можливість підтвердити числові значення складових митної вартості, що задекларована позивачем у сумі 17323,00 долари США, не мають будь-яких розбіжностей щодо числових значеннях вартості автомобіля.

Відповідно до рахунку-проформи 498739/2 від 18 травня 2020 року та рахунку-фактури (інвойсу) 498739 від 18 травня 2020 року вартість імпортованого позивачем транспортного засобу становить 17323,00 доларів США. Згідно із платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №15 від 20 травня 2020 року оплата за цей автомобіль проведена у повному обсязі.

При цьому доставка товару за умовами контракту здійснювалась за умовами поставки DAF-Українська митниця, що свідчить про те, що продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту. Ціна DAF означає, що контрактна (інвойсова) ціна за товар, включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів та вартості доставки (фрахту) до пункту призначення.

Окрім того, судом першої інстанції слушно зазначено про безпідставність доводів Митниці у частині невключення ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» до митної вартості комісійних витрат за переказ коштів при оплаті за товар згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 20 травня 2020 року №15 за рахунок платника, оскільки такі висновки не були покладені у основу оспорюваного Рішення при його прийнятті.

До того ж Митницею не було спростовано доводів позивача про те, що зазначений у в копії коносаменту в якості вантажоодержувача товару Шмарук О. є довіреною особою продавця NY Baltic Auto Shipping Inc. на отримання контейнеру з товаром в порту м. Гдиня (Республіки Польща) для подальшої доставки товару на умовах DAF кордон України в адресу ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ».

Разом із тим, відповідно до контракту №0317 від 17 березня 2020 року саме ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ» придбавало імпортований автомобіль у NY Baltic Auto Shipping і в усіх товаросупровідних документах, оформлених саме цією компанією, одержувачем товару зазначено саме ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ», а не іншу особу.

Відтак, апеляційний суд вважає вірним твердження суду першої інстанції про те, що подані декларантом при митному оформленні документи дають можливість дійти висновку про те, що продавцем вказаного транспортного засобу за умовами контракту від 17 березня 2020 року №0317 є фірма NY Baltic Auto Shipping Inc., США, а покупцем ТОВ «Завод «ПРОМЛИТ».

Разом із тим, в оскаржуваному Рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що вказані розбіжності, про які зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного ТЗ та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого транспортного засобу за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року у справі № 140/7/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко