Справа № 826/9232/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9232/18 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 лютого 2018 року №, від 08 травня 2018 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року №;

- відмовлено у задоволенні позову в іншій частині;

- стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7,73 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати протиправними та скасувати податкові повідомлень-рішень від 08 травня 2018 року № та №.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

Позивач зазначив, що судом першої інстанції не проаналізовано правову природу прощеного боргу, водночас відповідно до п. 8 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України прощений їй борг не вважається додатковим благом.

Також з апеляційною скаргою звернувся відповідач, у якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат, яку платник податків зобов`язаний вести для визначення суми загального річного оподаткованого доходу, водночас висновки суду першої інстанції є помилковими.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, зазначено, що відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано висновків суду першої інстанції та не наведено належних аргументів для скасування рішення суду першої інстанців в частині задоволених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 31 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Універсал Банк" укладено кредитний договір №003-2008-130 на суму 152 500 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладання Кредитного договору складає 706 882,64 грн, терміном до 20 жовтня 2026 року під 9,95% річних.

04 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Універсал Банк" укладено додаткову угоду про припинення зобов`язань по кредитному договору від 31 січня 2008 року №003-2008-130.

Згідно з п. 1 вказаної додаткової угоди від 04 лютого 2015 року сторони угоди визнають, що станом на 04 лютого 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 31 січня 2008 року №003-2008-130 складає 80 747,27 швейцарських франків, у тому числі 79711,94 швейцарських франків - загальна строкова основна сума кредиту, 1033,31 швейцарських франків - загальна прострочена основна сума кредиту.

Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що її сторони погодили можливість припинення зобов`язань за кредитним договором від 31 січня 2008 року №003-2008-130 за умови сплати позичальником до 3340 швейцарських франків до 04 березня 2016 року згідно погодженого графіку платежів.

Згідно пунктів 2.4, 3 додаткової угоди прощення боргу згідно ст.605 ЦК України вважається таким, що відбулось з моменту внесення позичальником суми вказаної у пункті 2 угоди та підписання у зв`язку із цим акту про припинення зобов`язань за договором.

У п.11 додаткової угоди зазначено: "Підписавши цю Угоду, Позичальник заявляє, що він/вона повністю задоволений(-а) рішеннями/відповідями Кредитора, що прийняті відносно Позичальника та/або стосуються умов укладеного з Позичальником Основного договору (зокрема, але не виключно, щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими Кредитором у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги Позичальника щодо виконання умов Основного договору (та/або інших відносин з Кредитором), складені та надіслані Позичальником до Кредитора до дати набрання чинності цієї Угоди, при цьому Позичальник також підтверджує, що не має до Кредитора жодних претензій".

Відповідно до п. 12 додаткової угоди сума анульованого (прощеного) кредитором боргу згідно умов кредитного договору від 31 січня 2008 року №003-2008-130 включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, з якого Позичальник в порядку, розмірах та строки, передбачених чинним законодавством України, самостійно сплачує податок з доходів фізичних осіб та відображає їх у річній податковій декларації.

Умови вказаної додаткової угоди від 04 лютого 2015 року виконано її сторонами 29 січня 2016 року, про що свідчить підписаний ОСОБА_1 та ПАТ "Універсал Банк" акт від 29 січня 2016 року про припинення зобов`язань про кредитному договору від 31 січня 2008 року №003-2008-130, згідно якого ПАТ "Універсал Банк" прощено ОСОБА_1 борг у розмірі 77 407,38 швейцарських франків.

03 травня 2017 року ОСОБА_1 подано до ДПІ у Святошинському р-ні ГУ ДФС у м. Києва декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік вхідний № з нульовими показниками доходу за 2016 рік.

У відповідь на запит відповідача від 17 жовтня 2017 року, ПАТ "Універсал Банк" надіслано до ГУ ДФС у м. Києва лист від 13 листопада 2017 року №3796ГО, згідно якого ОСОБА_1 у 2016 році отримала дохід у вигляді анульованої банком суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 920 509,03 грн (77 407,38 швейцарських франків).

09 лютого 2018 року ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

За результатом перевірки складено акт від 09 лютого 2018 року №698/26-15-42 04/ НОМЕР_1 яким встановлено порушення:

- п. 85.2 ст. 85 ПК України, не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пп. 168.2.1 п.168.1 ст. 168, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, п. 179.7 ст. 179 ПК України, не сплачено до бюджету податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 345 691,63 гривень за 2016рік;

- пп.пп. 1.4, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу, не сплачено до бюджету податкові зобов`язання з військового збору в сумі 28 807,64 грн за 2016 рік.

На підставі акта перевірки від 09 лютого 2018 року №698/26-15-42 04/ 27 лютого 2018 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про донарахування військовому збору в сумі 36009,55 грн;

- № про донарахування податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 432 114,54 грн;

- № про застосування штрафу в сумі 510 грн на підставі п. 121.1 ст. 121 ПК України за порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України.

Рішенням ДФС України від 26 квітня 2018 року №6241/Б/99-99-11-02-01-14 скаргу позивача задоволено частково, податкове повідомлення-рішення № залишено без змін, податкове повідомлення-рішення № скасовано в частині суми основного платежу - 10,34 грн, штрафної санкції - 2,5 грн, податкове повідомлення-рішення № скасовано в частині суми основного платежу - 124,02 грн, штрафної санкції - 31 грн, а в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

На підставі рішення ДФС України від 26 квітня 2018 року №6241/Б/99-99-11-02-01-14, ГУ ДФС у м. Києва прийнято податкові повідомлення-рішення від 08 травня 2018 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на 345 567,61 за основним платежем та на 86 391,91 грн за штрафними санкціями;

- № яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з військового збору на 28 797,3 за основним платежем та на 7199,41 грн за штрафними санкціями.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року №, від 08 травня 2018 року № та № позивач звернулась до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що сума прощеного боргу у відповідності до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік. Водночас, відсутні підстави для застосування у даному випадку п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України для визначення об`єкта оподаткування, шляхом урахування різниці між сумую прощеного боргу та курсової різниці внаслідок зміни офіційного курсу гривні до швейцарського франка, в порівнянні з таким курсом станом на 01 січня 2014 року.

Також задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ні ПК України, ні жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку щодо ведення Книги обліку доходів і витрат фізичними особами які не зареєстровані як фізичні особи-підприємці.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п. 163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1); доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (пп.163.1.2).

Відповідно до абз. 2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до пп, "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року), внесено зміни до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" від 09 квітня 2015 року №321-VIII (набрав чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" доповнено п. 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку (наприклад постанова Верховного суду від 20 червня 2018 року у справі №804/4182/17).

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, у постанові від 16 квітня 2021 року по справі №200/7981/19-а Верховний Суд зауважив, що норми пп."д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК підлягають застосуванню у системному зв`язку з нормами п. 8 підрозділу 1 розділу XX ПК. Зазначеним пунктом встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року.

Відповідно до абз. 2 п. 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 01 січня 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже робив висновок щодо застосування норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України у подібних правовідносинах, зокрема постанова від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі №826/4240/18, від 14 листопада 2019 року у справі №520/10880/18, від 25 листопада 2019 року у справі №500/2252/18, від 18 січня 2021 року у справі №120/935/19-а.

Так відповідно до висновків Верховного Суду в зазначених справа метою запровадження правового регулювання, встановленого п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ, є реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції. Курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК. Застосування норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК.

З урахуванням наведеного обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року, застосовуються норми п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України виключно за умови якщо валюту зобов`язання за відповідним кредитним договором змінено з іноземної на національну.

Як встановлено судом анульована на умовах додаткової угоди 04 лютого 2015 року про припинення зобов`язань про кредитному договору від 31 січня 2008 року №003-2008-130 сума боргу в розмірі 77 407,38 швейцарських франків, гривневий еквівалент якої за офіційним курсом НБУ станом на дату анулювання становить 1 9205 09,03 грн є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту). Водночас додаткова угода від 04 лютого 2015 року про припинення зобов`язань про кредитному договору від 31 січня 2008 року №003-2008-130 не містить положень які б прямо чи опосередковано свідчать про зміну валюти зобов`язання з іноземної на національну.

Отже доводи позивача про те, що судом першої інстанції не проаналізовано правову природу прощеного боргу та поширення на неї п. 8 підрозділу 1 Перехідних положень ПК України є помилковими.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що п. 12 додаткової угоди від 04 лютого 2015 року повідомлено позивача про включення суми анульовано (прощеного) боргу до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку та необхідності самостійної сплати податку з доходів фізичних осіб в порядку, розміру та строки передбачені законодавством України.

Таким чином, вказана сума у відповідності до пп. 164.2.17 пп. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2016 рік.

З урахуванням викладеного обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень від 08 травня 2018 року № та №.

Щодо доводів Головного управління ДПС у м. Києві на підтвердження обґрунтованості прийняття податкового повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року №, що платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат, яку платник податків зобов`язаний вести для визначення суми загального річного оподаткованого доходу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронній формі, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.

Для проведення електронної перевірки платник податків забезпечує подання до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб документів, які відповідно до цього Кодексу пов`язані з обчисленням та сплатою податків і зборів(якщо такі документи створюються таким платником податків в електронній формі та зберігаються на машинних носіях інформації). Загальний формат та порядок подання такої інформації встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.177.10 ст. 177 ПК України Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Отже обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару згідно п. 177.10 ст. 177 ПК України належить фізичним особам-підприємцям, яким позивач не являється.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду в постанові від 01 лютого 2022 року по справі №320/3865/19.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені судом обставини справи свідчать про протиправність податкового повідомлення-рішення від 27 лютого 2018 року №.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

Є.В. Чаку