Справа № 240/5459/22
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/5459/22

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, прийнятої на вісімнадцятій сесії восьмого скликання від 26.01.2022 року №925 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області;

- скасувати рішення вісімнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26.01.2022 року №925;

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути її клопотання від 13.12.2021 та надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки для формування та відведення земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву має розроблятись саме технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, а не проект землеустрою, як зазначив відповідач.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

До відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що підставою для відмови стало те, що відповідно до ст.ст. 79-1,118 ЗК України та ст.50 Закону України "Про землеустрій" формування та передача у власність земельних ділянок комунальної та державної власності здійснюється за проектами землеустрою, тоді як позивач просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також вказує, що земельна ділянка, яка зазначена позивачем у графічних матеріалах із відміткою бажаного місця розташування, знаходиться на земельній ділянці площею 117,9742 га, кадастровий номер :05:000:8103, перебуває у власності селищної ради, яка й має право самостійно та на власний розсуд визначати порядок використання даної земельної ділянки, в тому числі приймати рішення щодо її поділу. Звертає увагу, що вказана земельна ділянка наразі перебуває у постійному користуванні фермерських господарств.

12.05.2022 позивачем подано відповідь на відзив, в якій він просить не брати до уваги відзив селищної ради.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Cудом встановлено, що 13.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Брусилівської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до витягу з рішення вісімнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26.01.2022 року №925 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області у зв`язку з тим, що відповідно до ст.ст. 79-1,118 ЗК України та ст.50 Закону України "Про землеустрій" формування та передача у власність земельних ділянок комунальної та державної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту а частини третьої статті 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом пункту б частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Частинами шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 ЗК України).

Отже, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає послідовні стадії та чіткий алгоритм дій суб`єктів даних відносин, зокрема надання суб`єктом владних повноважень дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Іншого порядку отримання громадянами земельних ділянок безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності не передбачено.

Як встановлено судом земельна ділянка, яка була зазначена позивачем у графічних матеріалах розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га, яка належить на праві власності Брусилівській селищній раді Житомирського району Житомирської області, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Суб`єктами права власності на землю, серед інших, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (ст.80 ЗК України).

Отже, ініціатива щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності має виходити від територіальної громади, яка є суб`єктом права власності на відповідну земельну ділянку безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Як зазначає відповідач, 22.12.2021 сімнадцятою сесією Брусилівської селищної ради восьмого скликання було прийнято рішення за №837, яким селищній раді був наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 на одинадцять земельних ділянок.

Отже, власник (селищна рада) розпорядився своєю власністю (вирішив поділити земельну ділянку) самостійно.

Стаття 79-1 ЗК України передбачає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, в тому числі, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Слід звернути увагу, що законодавець виокремлює такі способи, як "формування шляхом відведення земельної ділянки" та "формування шляхом поділу чи об`єднання земельних ділянок".

При цьому для кожного з наведених способів формування земельної ділянки розробляється свій документ із землеустрою, зокрема у випадку відведення це проект землеустрою, у разі поділу чи об`єднання технічна документація із землеустрою.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Згідно із ст.56 цього Закону технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Суд звертає увагу, що саме за рішенням власника має розроблятись технічна документація із землеустрою щодо поділу, тоді як позивач не є такою особою.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.04.2021 у справі № 0640/4182/18.

Як вбачається із поданого 13.12.2021 позивачем клопотання, вона просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на іншій земельній ділянці. Клопотання щодо поділу земельної ділянки вона не заявляла, тоді як відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

При цьому, як зазначалось, позивач не є власником земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:8103, в межах якої розташована бажана до відведення земельна ділянка, а тому не може бути суб`єктом звернення щодо поділу та об`єднання земельної ділянки у відповідності до ст.56 Закону України "Про землеустрій".

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що селищною радою було відмовлено у задоволенні клопотання з посиланням на ст.ст. 79-1,118 ЗК України та ст.50 Закону України "Про землеустрій" та вказано, що формування та передача у власність земельних ділянок комунальної та державної власності здійснюється за проектами землеустрою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №820/688/17 наголосила, що рішення відповідача про відмову в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може відповідати критеріям, установленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не надає чіткої та зрозумілої відповіді стосовно наявності причини (причин), які унеможливлюють позитивне вирішення порушеного позивачем питання.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України така відмова має бути мотивованою, а підставою відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 480/313/19 зазначив правову позицію, відповідно до якої обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Натомість, із рішення вісімнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26.01.2022 року №925 вбачається, що вказана підстава для відмови у клопотанні не пов`язана з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а тому є такою, що не передбачена частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

У відзиві на адміністративний позов відповідач додатково зазначає, що на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га знаходяться земельні ділянки фермерських господарств, власники яких мають державні акти на право постійного користування землею, а згідно із ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Суд не надає оцінку даним обставинам, оскільки про це не було зазначено у оспорюваному рішенні в обґрунтування підстав відмови, тоді як суб`єкт владних повноважень має вказувати усі підстави для відмови у задоволенні клопотання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення рішення вісімнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26.01.2022 року №925 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки розгляд клопотання заінтересованої особи щодо земельних питань передбачає прийняття рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, тому відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, а тому в цій частині позовні вимоги позивача (зобов`язати відповідача надати дозвіл) не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до розрахунку загальна вартість робіт/послуг професійної правничої допомоги складає 5 000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір від 10.02.2022 про надання правової допомоги, акт прийому-передачі коштів за виконані роботи від 18.02.2022, прибутковий касовий ордер №16 від 18.02.2022.

Відповідачем подано заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін; позов носить немайновий характер, позов задоволено частково.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату, який здійснював підготовку та складання позовної заяви у заявленому розмірі 5 000,00 грн не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у звітах переліком.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення вісімнадцятої сесії Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області восьмого скликання від 26.01.2022 року №925 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га з послідуючою передачею у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :05:000:8103 площею 117,9742 га Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирського району Житомирської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.12.2021 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 500 (п`ятсот) грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 20 травня 2022 р.