Справа № 308/13713/21
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 308/13713/21 за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Гончарова Валентина Вікторовича до Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову провідного мисливствознавця Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» Дерев`янка Михайла Васильовича від 20 вересня 2021 року № 2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені по справі судові витрати, включаючи витрати з оплати професійної правничої допомоги адвоката. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою провідного мисливствознавця Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» Дерев`янка М.В. від 20 вересня 2021 року № 2 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП та накладено на нього відповідне адміністративне стягнення. У оскаржуваній постанові зазначено, що 11 серпня 2021 року о 22.30 год позивач як член Перечинської районної організації ГО «Українське товариство мисливців і рибалок» (УТМР) порушив правила полювання. Разом з цим вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, 11 серпня 2021 року позивач разом з іншими членами Перечинської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок здійснював заходи з регулювання чисельності (депопуляції) диких свиней на території Ужгородського району Закарпатської області у відповідності до протокольного рішення Надзвичайної протиепізоотичної комісії при Закарпатській області державній адміністрації від 04 лютого 2021 року № 1-2021 та протокольного рішення Надзвичайної протиепізоотичної комісії при Ужгородській районній державній адміністрації від 17 лютого 2021 року № 1. Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 85 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил полювання, тоді як Законом України «Про мисливське господарство та полювання» чітко і однозначно визначено, що полювання та регулювання чисельності диких тварин є окремими самостійними видами діяльності у сфері лісового господарства. Таким чином, оскільки позивач 11 серпня 2021 року здійснював не полювання, а заходи з регулювання чисельності (депопуляції) диких свиней на території Ужгородського району, а відтак у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП. З протокольного рішення Надзвичайної протиепізоотичної комісії при Ужгородській районній державній адміністрації від 27 вересня 2021 року № 2 вбачається, що факт здійснення незаконного полювання членами Перечинської районної організації УТМР не підтверджено, оскільки такі проводили заходи по зниженню чисельності (депопуляції) диких свиней на території Закарпатської області. Крім цього, всупереч вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП та п. 2.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Державного комітету лісового господарства України від 31 серпня 2010 року № 262, протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення складено лише 20 вересня 2021 року. Одночасно у порушення вимог ст. 286 КУпАП та п. 3.3 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції, позивач взагалі не був повідомлений про призначення на 20 вересня 2021 року розгляду справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП, у зв`язку з чим цього дня справа не могла розглядатися і у ній не могла прийматися оскаржувана постанова. На підставі наведеного вважає, що позивач не вчиняв інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося з грубим порушенням порядку, встановленого законодавством, що, у свою чергу, зумовлює скасування оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП. Про існування протоколу про адміністративного правопорушення відносно нього та оскаржуваної постанови позивачу стало відомо з адресованого журналісту ОСОБА_2 листа відповідача від 20 вересня 2021 року № 406. Лише 08 жовтня 2021 року представник позивача на свій адвокатський запит отримав від відповідача ряд документів, серед яких і копії вищезгаданих протоколу та постанови.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2021 року головуючою суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Малюка В.М.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2021 року ухвалено адміністративну справу за адміністративним позовом адвоката Гончарова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Державного підприємства «Перечинське лісове господарство», про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення направлено до Перечинського районного суду Закарпатської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2021 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у Перечинському районному суді Закарпатської області у судовій справі № 308/13713/21 (провадження №2-а/304/16/2021) визначено суддю Ганька І.І.

Ухвалою судді Перечинського районного суду від 22 листопада 2021 року адміністративний позов представника ОСОБА_1 адвоката Гончарова Валентина Вікторовича до Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді цього ж суду від 10 грудня 2021 року поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 2, винесеної 20 вересня 2021 року провідним мисливствознавцем ДП «Перечинський лісгосп» Деревянко Михайлом Васильовичем, прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

22 грудня 2021 року до суду надійшов відзив представника Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» - адвоката Бурі В.В. проти позову, у якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача. Покликається на те, що як вбачається з рішення № 1 засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Закарпатській обласній державній адміністрації від 28 липня 2017 року, протоколу № 3-2017 засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Перечинській районній державній адміністрації від 02 серпня 2017 року, протоколу засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Перечинській районній державній адміністрації № 5-2017 від 16 серпня 2017 року та № 6-2017 від 21 серпня 2017 року проведення депопуляції дикого кабана повинно здійснюватися з дотриманням певних правил, а саме: депопуляція проводиться сформованими мисливськими бригадами у складі мисливців, які внесені до відповідного списку, лісників, представників органів місцевого самоврядування, ветеринарних спеціалістів; депопуляція проводиться згідно затвердженого графіку з обов`язковим завчасним інформуванням органу місцевого самоврядування та населення про місце (територію) та конкретний час проведення депопуляції; мисливці, які проводять депопуляцію, зобов`язані мати на собі спеціальні розпізнавальні жилети та мають бути забезпечені засобами дезінфікації. Однак позивачем у порушення принципу змагальності до позовної заяви не додано доказів про те, що: він включений до затвердженого списку мисливців, які уповноважені проводити депопуляцію; сформовано мисливські бригади у складі мисливців, лісників, представників органів місцевого самоврядування, ветеринарних спеціалістів; депопуляція, яка проводилася 11 серпня 2021 року в урочищі Кодабино, передбачена затвердженим графіком проведення депопуляції; керівником мисливської бригади забезпечено завчасне повідомлення органу місцевого самоврядування та населення про проведення 11 серпня 2021 року в урочищі Кодабино депопуляції диких свиней; мисливці, які проводили депопуляцію 11 серпня 2021 року в урочищі Кодабино, були одягнуті у спеціальні розпізнавальні жилети та були забезпечені засобами захисту та дезінфікації. У свою чергу представником відповідача подано адвокатські запити про надання інформації та підтверджуючих документів, на підставі яких член Перечинської РО «Українстке товариство мисливців та рибалок» ОСОБА_1 проводив відстріл (депопуляцію) дикого кабан 11 серпня 2021 року в урочищі «Кодабино» поблизу м. Перечин у лісовому фонді ДП «Перечинський лісгосп». Так, Ужгородська районна державна адміністрація листом № 03-24/1615 від 17 листопада 2021 року повідомила, зокрема, наступне: у відповідності до пункту 3.4 протокольного рішення позачергового засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Закарпатській обласній державній адміністрації від 27 січня 2020 року (протокол № 1-2020) користувачі мисливських угідь зобов`язані повідомляти державні лісогосподарські підприємства, голів районних ДНПК та органи місцевого самоврядування про дату, час та місце проведення заходів з депопуляції диких свиней не пізніше ніж за два дні до здійснення вищенаведених заходів; будь-які листи протягом 2021 року щодо проведення заходів з депопуляції диких кабанів на території Ужгородського району (колишнього Перечинського районі) від Перечинської РО «Українське товариство мисливці і рибалок» на адресу Ужгородської райдержадміністрації не надходили; з метою отримання вичерпної інформації по викладених у адвокатському запиті питаннях необхідно звернутися до виконавців вищевказаних протокольних рішень, серед яких користувачі мисливських угідь, відповідний територіальний підрозділ ГУ Держпродспоживслужби у Закарпатській області. ГУ Держпродспоживслужби листами №07-02-08/5306-21 від 25 листопада 2021 року та № 07-02-08/5422-21 від 02 грудня 2021 року повідомило про те, що не володіє запитуваною інформацією та документами, оскільки дані питання входять до компетенції Головного управління. Закарпатський обласний відокремлений підрозділ Українського товариства мисливців і рибалок своїм листом № 49 від 22 листопада 2021 року повідомив про те, що запитувана у запиті інформація належить до компетенції Перечинського РО УТМР та знаходиться в його розпорядженні. Однак відповіді від Перечинського РО УТМР станом на день подання відзиву не надходило. Таким чином вважає, що позивач, який знаходився у мисливських угіддях з стрілецькою зброєю без дозволу (ліцензії) на добування мисливських тварин та у темний період доби, намагається уникнути притягнення його до відповідальності та під видом проведення депопуляції (зниження чисельності) дикого кабана приховує здійснення ним незаконного полювання. Крім цього зазначає, що на підтвердження твердження про те, що ним здійснювалося саме регулювання чисельності диких тварин, яке полюванням не вважається, позивачем до позовної заяви не додано документів, на підставі яких згідно вимог статті 32 Закону України «Про тваринний світ» можливе проведення регулювання чисельності диких тварин. Натомість ним додано лише протокол засідання ДНПК при Закарпатській ОДА від 04 лютого 2021 року, пунктом третім якого продовжено проведення депопуляції (зниження чисельності) диких свиней на території області з метою моніторингу циркуляції вірусу АЧС серед диких свиней. Отже, приводом для проведення депопуляції (зниження чисельності) диких свиней на території Закарпатської області є запобігання поширенню такого небезпечного захворювання як африканська чума свиней, а відтак така депопуляція не є регулюванням чисельності диких тварин у розумінні абзацу сімнадцятого статті 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», статті 32 Закону України «Про тваринний світ», а є відстрілом мисливських тварин у встановлених ветеринарною службою вогнищах сказу та інших небезпечних захворювань, що згідно вимог частини другої статті 32 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» здійснюється відповідно до законодавства про ветеринарну медицину. Згідно рапорту о/у СКП відділення поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 12 серпня 2021 року, ним близько 22.30 год у лісовому масиві виявлено двох осіб з мисливською зброєю, до яких через декілька хвилин приєдналися ще троє осіб з мисливською зброєю. Після цього було викликано СОГ ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, членами якої встановлено особи мисливців, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , перевірено наявність зброї та дозвільних документів, опитано всіх учасників події. Вказані особи з мисливською зброєю виявлені о 22.30 год, тобто за годину після заходу сонця, що є порушенням ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Згідно рапорту начальника сектору КЗОЗ М.Галасника, вищевказані громадяни перебували в урочищі Кодабино з мисливськими рушницями та відповідними діючими дозволами до них. Отже, ними здійснювалося полювання в урочищі «Кодабино» без щорічної контрольної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита та дозволу на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо), що є порушення вимог Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Також вказує на те, що копії матеріалів, зареєстрованих відділенням поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області в журналі ІТС ІПНП за № 2036 від 11 серпня 2021 року були отримані ДП «Перечинський лісгосп» 17 серпня 2021 року, про що свідчить відповідна відмітка про реєстрацію у журналі вхідної кореспонденції за № 498. У подальшому, у зв`язку з тим, що Перечинське відділення Укрпошти не здійснювало приймання рекомендованих поштових відправлень через відсутність операторів, ДП «Перечинський лісгосп» листом № 343 від 17 серпня 2021 року звернулося до голови ГО УТМР Перечинського району Л.Петрусика про забезпечення інформування членів УТМР ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про їх обов`язок з`явитися до ДП «Перечинський лісгосп» для дачі пояснень та оформлення відповідних адміністративних матеріалів. У зв`язку з ухиленням позивача від явки до ДП «Перечинський лісгосп» складено протокол та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. ДП «Перечинський лісгосп» заперечує проти заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, вважає його неспівмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим часом. Вважає, що подаючи п`ять ідентичних позовів (з ідентичними фактичними обставинами та переліком доказів, які їх підтверджують, ідентичним правовим обгрунтуванням) в інтересах п`ятьох клієнтів, надаючи цим клієнтам однаковий опис наданих послуг та встановлюючи вартість цих послуг, отримуючи від кожної з цих осіб повну вартість наданих послуг, яка сумарно по всім клієнтам складає 35 000 грн та заявляючи вимогу про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача, представник позивача діє недобросовісно, порушуючи при цьому загальні засади цивільного законодавства, а саме засади розумності та справедливості. Тому клопоче про зменшення витрат на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гончаров В.В. у судове засідання не з`явилися, однак останнім подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримує повністю з наведених у ньому доводів і підстав та просить його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача також не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача ДП «Перечинський лісгосп» за наявними матеріалами, проти позову заперечує повністю з мотивів, викладених у відзиві та клопотання про приєднання доказів та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2021 року провідним мисливствознавцем ДП «Перечинський лісгосп» ОСОБА_8 складено протокол за ч. 1 ст. 85 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11 серпня 2021 року о 22.30 год в урочищі «Кодабино» Перечинського лісництва ДП «Перечинський лісгосп» був затриманий працівниками поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області при проведенні полювання всупереч чинному законодавству (а. с. 16).

20 вересня 2021 року провідним мисливствознавцем ДП «Перечинський лісгосп» Деревянко Михайлом Васильовичем винесено постанову № 2 про накладення адміністративного стягнення, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді попередження (а. с. 17).

Частиною 1 ст. 85 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин, допускання собак у мисливські угіддя без нагляду, полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання), яке не мало наслідком добування, знищення або поранення тварин, а також транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту в контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання та в дозволі на їх добування.

У відповідності до Закону України «Про мисливське господарство та полювання» полювання дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема протокольного рішення Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Закарпатській обласній державній адміністрації від 04 лютого 2021 року №1-2021 та протокольного рішення Надзвичайної протиепізоотичної комісії при Ужгородській районній державній адміністрації від 17 лютого 2021 року, продовжено проведення депопуляції (зниження чисельності) диких свиней на території області (Ужгородського району) з метою моніторингу циркуляції вірусу африканської чуми серед диких свиней (а. с. 6-7, 8-9).

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 у провину ставиться те, що він 11 серпня 2021 року о 22.30 год в урочищі «Кодабино» Перечинського лісництва був затриманий працівниками поліції Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області при проведення полювання всупереч чинному законодавству, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 85 КУпАП (а. с. 17).

Поряд з цим, Державна надзвичайна протиепізоотична комісія при Ужгородській районній державній адміністрації, обговоривши питання епізоотичної ситуації щодо проведення заходів з депопуляції диких кабанів на території Ужгородського району (колишнього Перечинського району), а також у зв`язку із публікаціями у соцмережах щодо здійснення незаконного полювання окремими членами Перечинського РО «Українське товариство мисливців та рибалок», вирішила, що факт здійснення незаконного полювання членами Перечинської РО «Українське товариство мисливців та рибалок» не підтверджено, оскільки згідно п. 3 протокольного рішення позачергового засідання Державної надзвичайної протиепізоотичної комісії при Закарпатській обласній державній адміністрації від 04 лютого 2021 року (протокол № 1-2021) продовжено депопуляцію (зниження чисельності) диких свиней на території області з метою моніторингу циркуляції від африканської чуми до стабілізації епізоотичної ситуації, про що свідчить протокольне рішення зазначеної комісії від 27 вересня 2021 року № 2 (а. с. 9).

Крім цього, при винесенні оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень провідним мисливствознавцем ДП «Перечинський лісгосп» Деревянко Михайлом Васильовичем не надано доказів на підтвердження дотримання ним процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності та забезпечення її прав на об`єктивний та справедливий розгляд справи з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказаних вимог провідним мисливствознавцем ДП «Перечинський лісгосп» ОСОБА_8 дотримано не було, протокол про адміністративне правопорушення складено лише 20 вересня 2021 року, тоді як подія мала місце 11 серпня 2021 року. У такому не міститься ані підпису ОСОБА_1 про отримання другого примірника протоколу, ані запису про відмову від його отримання.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Вказаних вимог автором протоколу у повній мірі дотримано також не було, оскільки у такому не зазначені дата і місце його складення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутня відмітка про роз`яснення ОСОБА_1 його прав і обов`язків, передбачених статтею 268 цього Кодексу.

Крім цього, за приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (стаття 277-1 КУпАП).

Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адмінвідповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19, від 18 червня 2020 року у справі № 188/1143/17.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18, від 30 січня 2020 року у справі № 482/9/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не подано суду жодного доказу на підтвердження належного повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Саме ж посилання у відзиві на те, що позивача належним чином було повідомлено про розгляд справи за відсутності належних доказів на підтвердження цих обставин не може розцінюватись судом як належний доказ.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Таким чином, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відповідачем вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення будь-якими доказами не спростовані, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З квитанції про сплату № 53537 від 03 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 454 грн за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

За змістом п. 1 ч. 3 та ч. 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

З наведеного слідує, що в підтвердження здійснення правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємно домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обгрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді першої інстанції, в загальному розмірі 7 000 грн. На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено: договір № 26/с про надання правової допомоги від 23 вересня 2021 року, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Гончаровим В.В. (а. с. 19); ордер серії АО № 104703 від 13 жовтня 2021 року на представництво інтересів в судах (а. с. 18); опис наданих адвокатом послуг, який є Додатком № 1 до договору від 23.09.2021 року № 26/с про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , згідно якого адвокатом були здійснені наступні види робіт: вивчення наданих клієнтом документів; перегляд законодавчої бази, пошук і вивчення судової практики; надання консультації клієнту; підготовка і подання до суду позову; підготовка і подання до суду інших заяв по суті і з процесуальних питань; участь у судових засіданнях. Витрачений адвокатом час на надання клієнту правничих послуг становить 6 (шість годин), а вартість послуг 7 000 (сім тисяч) грн (а. с. 21); квитанцію прибуткового касового ордера № 20 від 11 жовтня 2021 року про оплату ОСОБА_1 адвокату 7 000 грн, що доводить факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній справі (а. с. 20).

Водночас, представлені документи містять істотні недоліки, які враховуються судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, між сторонами договору не узгоджений чіткий перелік правових послуг та вартість кожної послуги із розрахунку затраченого часу, не складено розрахунок погодинної вартості правової допомоги.

Відомості опису наданих адвокатом послуг вказують про включення до нього послуг, які мають неконкретизований характер, зокрема: надання консультації клієнту, підготовка і подання до суду інших заяв по суті і з процесуальних питань.

Щодо оцінки заявлених до відшкодування адвокатських витрат (їх складу та вартості), то суд вважає їх істотно завищеними, оскільки розглядувана справа стосується оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи в сукупності викладене, враховуючи доводи представника відповідача, який вказує на неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю справи, суд вважає, що в розглядуваному випадку позивачем не підтверджено несення витрат на правові послуги у заявленому розмірі.

Таким чином, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, зокрема, складності розглядуваної справи, обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, значення справи для особи, яка є стороною по справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Решта вимог позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд відхиляє як такі, що не підтверджені належними доказами і є неспівмірними.

При вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у додатковій постанові від 08 травня 2018 року у справі № 810/2823/17, в постановах від 15 травня 2018 року у справах № 821/1594/17, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 826/8890/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 454 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 19, 59 Конституції України, ст. 1, 2, 5, 19, 20, 73-74, 77-78, 90, 134, 139, 194, 229, 241-246, 268, 286 КАС України, ст. 85, 245, 251, 258, 283, 288 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

позов представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) адвоката Гончарова Валентина Вікторовича ( АДРЕСА_2 ) до Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» (89203, Закарпатська область, Ужгородський район, с.Сімер, вул. Будівельників, № 7) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 2, винесену провідним мисливствознавцем Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» Деревянко Михайлом Васильовичем 20 вересня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді попередження скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» (89203, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сімер, вул. Будівельників, № 7) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн за подання адміністративного позову та 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 286 КАС України, подається у письмовій формі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.