Справа № 460/1470/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2022 року м. Рівне №460/1470/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) в якому просить суд: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області за № Ф-23518-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 26539,26 грн; 2) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області щодо несписання заборгованості ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ відповідно до Закону України №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників"; 3) зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 до ІС "Податковий блок" шляхом виключення суми заборгованості з ЄСВ в розмірі 26539,26грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 22.05.2006 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Орієнтовно з 2009 року фактично не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував дохід. Офіційно підприємницька діяльність припинена 26.12.2019. У липні 2020 року на адресу його представника надійшли копії вимог про сплату боргу № Ф-23518-17, що були сформовані протягом 2019 року на суму боргу 26539,26грн. 07.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою-скаргою про скасування вимоги про сплату боргу та про списання боргу відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464. Однак, відповіді на заяву-скаргу не отримав. У серпні 2020 року позивач подав звітність з нульовим доходом від підприємницької діяльності за попередні періоди, тому враховуючи подання такої звітності та неотримання відповіді відповідача на заяву-скаргу, позивач вважав, що його заборгованість з ЄСВ була списана. Проте, на адвокатський запит, відповідач надав відповідь про те, що відповідь на заяву-скаргу була направлена позивачу за його податковою адресою, якою відмовлено у списанні заборгованості. Однак, як стверджує позивач, такий лист від відповідача він не отримував, оскільки за тією адресою, на яку направлений такий лист, він протягом багатьох років не проживає. Позивач стверджує, що оскільки у нього впродовж 2017 по 26.12.2019 були відсутні доходи, то, відповідно, і відсутній обов`язок сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі. Всупереч цьому, відповідачем прийнято вимог про сплату боргу, яка є протиправною та належить до скасування. Щодо строків звернення до суду, то позивач зазначив. що про порушення своїх прав він дізнався лише 06.01.2022 після отримання відповіді відповідача на адвокатський запит. А до цього дня позивач правомірно розраховував на виконання відповідачем вимог щодо списання боргу зі сплати ЄСВ. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема вказав, що станом на 31.12.2019 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2019 роки на суму 26539,26грн, яка ним не погашена. Зазначає, що державна реєстрація припинення діяльності позивача як фізичної особи-підприємця не припиняє зобов`язань, які виникли у нього під час такої діяльності. У зв`язку з наявною заборгованістю та відповідно до вимог чинного законодавства відповідачем було сформовано вимогу про сплату ЄСВ. Вважає, що вимога винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також відповідач подав клопотання в якому стверджує, що позивачем пропущений строк звернення до суду в частині оскарження вимоги про сплату боргу, оскільки така вимога була отримана ним 29.07.2020 року, що не заперечується і самим позивачем. В той же час, позовну заяву подано до суду 26.01.2022, отже позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу підлягають залишенню без розгляду.

Ухвалою суду від 31.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 25.03.2022 витребувано у відповідача додаткові докази.

Ухвалою суду від 05.04.2022 продовжений процесуальний строк для подання додаткових доказів.

З`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

Щодо залишення позовної заяви в частині вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-23518-17 від 19.11.2019 без розгляду.

Положенням ч. 1-4 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Зважаючи на наведені положення права, у даному випадку строком звернення до суду із цим позовом є шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи стверджується, що фактично позивач отримав спірну вимогу 29.07.2020 року, що не заперечується всіма учасниками справи (докази направлення відповідачем вимоги в 2019 році, як він стверджує, втрачені).

Отже, шестимісячний строк звернення до суду розпочався з 30.07.2020 та закінчився 29.01.2021.

Разом з тим, як встановлено судом, 07.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою-скаргою в якій просив, зокрема, скасувати вимогу про сплату боргу.

На таку заяву-скаргу, 21.08.2020 відповідачем наданий лист-відповідь № 9483/ФОП/17-00-50-07.

Як стверджує відповідач, вказаний лист направлений позивачу за тією адресою, за якою останній знаходиться на обліку, як платник податків.

Проте, судом встановлено, що доказів направлення наведеного листа суду відповідачем не надано ні до клопотання про залишення позову без розгляду, ні на ухвалу суду про витребування таких доказів.

В подальшому, 24.12.2021 представником позивача направлений адвокатський запит щодо розгляду заяви-скарги позивача від 07.08.2020.

04.01.2022 відповідачем надано відповідь на запит, до якої долучено копію листа від 21.08.2020 щодо розгляду заяви-скарги позивача.

Позаяк, відсутні докази направлення відповіді відповідача від 21.08.2020 на заяву-скаргу позивача щодо скасування спірної вимоги про сплату боргу від 07.08.2020, то зважаючи на вищевикладене в його сукупності, суд приходить до висновку про те, що шестимісячний строк звернення до суду, у даному випадку, розпочався з 05.01.2022, тобто з дня фактичного отримання листа відповідача від 21.08.2020.

Оскільки позовну заяву подано 26.01.2022, то з урахуванням вище зазначеного, строки звернення до суду позивачем не пропущені.

Суд зауважує, що до клопотання про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду, відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження його обґрунтування, тому таке клопотання суд залишає без задоволення.

Щодо розгляду спору по суті позовних вимог.

ОСОБА_1 з 22.05.2006 по 26.12.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснював підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 60.22.0. Діяльність таксі (основний). Перебував на обліку як платник єдиного внеску з 23.05.2006, місце знаходження АДРЕСА_1 .

З 26.12.2019 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Доказів про те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у період здійснення підприємницької діяльності перебував на спрощеній системі оподаткування, відповідачем не надано і судом не встановлено.

14.07.2020 представником позивача направлений до відповідача адвокатський запит щодо надання інформації та підтверджуючих документів про наявність чи відсутність заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ.

28.07.2020 відповідачем надано відповідь на запит та копії вимог про сплату боргу № Ф-23518-17 від 14.05.2019 на суму 21030,90грн, від 14.08.2019 на суму 23785,08грн, від19.11.2019 на суму 26539,26грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою контролюючого органу позивачем подано до відповідача заяву-скаргу від 07.08.2020 з проханням скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23518-17 та списати заборгованість зі сплати ЄСВ у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій та пені.

21.08.2020 відповідачем наданий лист-відповідь № 9483/ФОП/17-00-50-07 на заяву-скаргу у якій зазначено, зокрема, що відповідачем заяву-скаргу розглянуто. Відповідно до розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати ЄСВ, у разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник податків ЄСВ зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

При цьому, доказів направлення наведеного листа суду відповідачем не надано.

24.12.2021 представником позивача направлений адвокатський запит щодо розгляду заяви-скарги позивача від 07.08.2020.

04.01.2022 відповідачем надано відповідь на запит, до якої долучено копію листа від 21.08.2020 щодо розгляду заяви-скарги позивача.

Вважаючи вимогу контролюючого органу та бездіяльність щодо несписання боргу по ЄСВ протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (зараз і надалі в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2464).

Пунктом 2 статті 1 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2464, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Водночас, частиною 4 статті 4 Закону № 2464 регламентовано, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач відноситься до осіб, які отримують пенсію за віком чи до осіб з інвалідністю, або досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI).

Тобто обов`язок своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску Законом № 2464 покладено на платника такого внеску.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464).

Таким чином, Законом № 2464 на платника єдиного внеску, зазначеного у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, покладено обов`язок визначення та сплати єдиного внеску не залежно від того, отримано ним дохід у звітному періоді, чи ні.

Пунктом 1 Розділу 1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі Інструкція № 449) встановлено, що дана Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Згідно з п. 2 Розділу ІІІ Інструкції № 449, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону, які не мають основного місця роботи, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464).

Із викладеного слідує, що навіть у разі відсутності доходу від підприємницької діяльності, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Тобто у разі відсутності доходу, обов`язок зі сплати єдиного внеску не припиняється.

Вказане спростовує доводи позивача про відсутність обов`язку сплати ЄСВ у зв`язку із відсутністю доходу від підприємницької діяльності.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464).

Як вбачається з інтегрованої картки платника, у позивача виникла заборгованість з єдиного внеску, починаючи з 2017 року, оскільки станом на 31.12.2018 виникла недоїмка у розмірі 15819,54грн, а станом на 31.12.2019 збільшилась до 26539,26грн.

Доказів того, що єдиний внесок сплачувався, позивачем надано не було.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України передбачено, що підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця припиняється з моменту внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності за наслідками державної реєстрації такого припинення в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV.

З матеріалів справи вбачається, що запис до Державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця внесено державним реєстратором лише 26.12.2019.

Водночас, абзацом 2 підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Аналогічний зміст регламентовано у частині 4 статті 6 Закону № 2464, згідно з якою у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Тобто державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця не припиняє зобов`язань, які виникли у нього під час такої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Спірна вимога № Ф-23518-17 від 19.11.2019 прийнята відповідачем саме з підстав наявності у позивача недоїмки з єдиного соціального внеску в загальній сумі 26539,26грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржувана вимога, сформована контролюючим органом правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Разом з тим, з 03.06.2020 набув чинності пункт 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» № 592, яким розділ VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-15.

Відповідно до п. 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників":

а) платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше;

б) платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників". Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску зазначеної звітності (якщо відповідна звітність не була подана раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) протягом періоду з 1 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників";

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.

Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.

Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.

Як стверджує відповідач, позивач не подавав передбаченої п. 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 заяви про списання недоїмки,, а подав лише заяву-скаргу про скасування вимоги про сплату боргу та просив списати заборгованість (недоїмку) зі сплати ЄСВ у розмірі 26539,26грен.

З даного приводу суд зауважує, що такі доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Як наведено вище по тексту рішення, 07.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою-скаргою про скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23518-17 та з проханням списати заборгованість зі сплати ЄСВ у повному обсязі, з урахуванням штрафних санкцій та пені відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464.

Отже, крім скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), позивач просив списати і заборгованість зі сплати ЄСВ.

Слід зазначити, що ні Законом № 2464, ні будь-яким іншим нормативно-правових актом не встановлено спеціальної форми до заяви про списання заборгованість зі сплати ЄСВ відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464. За таких обставин, подання заяви довільної форми є допустимим.

За наведеного суд уважає, що подана заява-скарга до відповідача в якій позивач просить, у тому числі, списати заборгованість по ЄСВ, підлягала розгляду згідно із п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464 та прийняттям відповідного рішення.

Натомість, відповідачем допущено надмірний формалізм у прийнятті цієї заяви до розгляду, вказану заяву в частині списання заборгованості по ЄСВ не розглянуто, тобто проігноровано, чим допущено протиправну бездіяльність.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що визначаючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несписання заборгованості ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ відповідно до Закону України №592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", позивач обрав неправильний спосіб захисту, позаяк, відповідач таку заяву не розглядав в контексті п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464. Жодних рішень щодо відмови у списанні цієї заборгованості відповідач не приймав.

В даному випадку, як уже зазначено судом, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду заяви-скарги позивача про списання заборгованості по ЄСВ, а тому, для ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та відновити порушене право шляхом визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у не розгляді заяви-скарги позивача про списання заборгованості по ЄСВ протиправною та зобов`язання відповідача розглянути заяву-скаргу позивача від 07.08.2020 в частині списання заборгованість по ЄСВ відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2464.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача внести коригування до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 до ІС "Податковий блок" шляхом виключення суми заборгованості з ЄСВ в розмірі 26539,26грн, то така позовна вимога задоволенню не належить у зв`язку із тим, що є передчасною, оскільки жодного рішення за наслідками розгляду питання про писання заборгованості по ЄСВ відповідачем не приймалося.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач частково належними та допустимими доказами довів обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, сплачений позивачем згідно з квитанцією від 26.01.2022 № , оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, судовий збір в сумі 496,20грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Рівненській області, яка полягає у не розгляді заяви-скарги ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року в частині списання заборгованості по ЄСВ, з урахуванням штрафних санкцій та пені відповідно до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області розглянути заяву-скаргу ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року в частині списання заборгованості по ЄСВ, з урахуванням штрафних санкцій та пені у відповідності до п. 9-15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір в сумі 496,20грн (чотириста дев`яносто шість гривень, 20коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 19 травня 2022 року

Суддя Т.О. Комшелюк