Справа № 500/2278/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Мартиць О.І.

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2278/21 пров. № А/857/22808/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Довгої О.І., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

представника відповідача: Чайківської М.Я.

представника апелянта: Щербатюка О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 500/2278/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019р. №, №, №, від 12.05.2020р. №0-1921, №0-1921, від 18.04.2019р. №0-1921, №0-1921, від 24.10.2018р. №0-1901, №0-1901.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного від 03.11.2021р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник апелянта Щербатюк О.Д. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

В судовому засіданні представник відповідача Чайківська М.Я. просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Головне управління ДФС у Тернопільській області провів документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 , що підтверджується актом перевірки від 17.07.2019р. № 849/19-00-13-02/ НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки податковий орган встановив порушення ОСОБА_1 :-п.п. 49.18.4 п. 49.19 ст. 49, пп. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179 ПК України, а саме неподання податкової декларації за період, що перевірявся, в тому числі по податкових (звітних) періодах 2015р.;

- п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, пп. 164.2.17.д п. 164.2 ст. 164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 112 359 грн., в тому числі по податкових (звітних) періодах 2015р. 112359,98 грн.

-п.16-1 підрозділу 10 розділу 20 Перехідних положень Кодексу, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму в розмірі 8493,37 грн. в тому числі по податкових ( звітних) періодах 2015р. 8493,37 грн.

24.10.2018р. Головне управлінням ДФС у Тернопільській області склав податкові повідомлення - рішення форми "Ф":

- №0-1901 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2017р. в сумі 11062,08 грн.;

- №0-1901 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2017р. в сумі 2775,36 грн.

18.04.2019р. Головне управлінням ДФС у Тернопільській області склав податкові повідомлення - рішення форми "Ф":

- №0-1921, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2018р. в сумі 12870,04 грн;

- №0-1921, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2018р. в сумі 3228,96 грн.

12.05.2020р. Головне управлінням ДПС у Тернопільській області склав податкові повідомлення - рішення форми "Ф", а саме:

- 0-1921, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2019 р. в сумі 14425,64 грн.;

- №0-1921, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2019 р. в сумі 3619,24 грн.;

08.08.2019р. Головне управлінням ДФС у Тернопільській області склав податкові повідомлення - рішення:

- № (форми "Р"), яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України, у зв`язку з чим згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та п. 123.1 ст. 123 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 140449,98 грн., в тому числі: 112359,98 грн. за податковими зобов`язаннями та 28090,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № (форми "Р"), яким на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 і п. 120.1 ст. 120 ПК України, за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 170,00 грн;

- № (форми "Р"), яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України, у зв`язку з чим згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та п. 123.1 ст. 123 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 10616,71 грн, в тому числі: 8493,37 грн за податковими зобов`язаннями та 2123,34 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

ч.2 ст.19 Конституцією України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п.44 ст.4 ПК України видно, що установлення та скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюється відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

п.8.1 ст. 8 ПК України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

До місцевих податків належать, зокрема, податок на майно. (п.п.10.1.1. п.10.1 ст.10 ПК України).

п.10.3. ст.10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

В ст. 265 ПК України видно, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; (п.265.1.1.) транспортного податку; (п. 265.1.2.) плати за землю. (п. 265.1.3.)

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Із змісту п.266.1.1., 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст.266, ПК України видно, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп.14.1.129-1 п.14.1. ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 24.10.2018р. №0-1901, № 0-1901; від 18.04.2019р. № 0-1921.; № 0-1921; податкові повідомлення-рішення від 12.05.2020р. № 0-1921; № 0-1921 колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 21.06.2007р. ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлова будівля торгового комплексу, літери "А-3", загальною площею 1152,3 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, та не заперечується сторонами.

Проте, податковий орган в підтвердження нарахування позивачу податку на нерухоме майно за 2017р.-2019р. покликається на наявну у контролюючого органу інформацію про наявність у ОСОБА_1 нежитлової будівлі, площею 289,10 кв.м. не вказуючи місцезнаходження такого об`єкта нерухомості та правовстановлюючих документів.

Крім того, з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна яка викладена в інформаційній довідці № 244848747 від 17.02.2021р. зазначено, про відсутність будь-яких відомостей про наявність у ОСОБА_1 іншої нежитлової будівлі, зокрема площею 289 кв.м.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2022р. зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області надати письмові пояснення та на їх підтвердження докази, зокрема:

додатки про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки які прийняті разом з Рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області № 636 від 29.06.2017р. «Про місцеві податки і збори;

Рішення Бережанської міської ради Тернопільської області від 26.01.2017р. № 474;

Детальну розшифровку визначеного грошового зобов`язання основного платежу, окремо штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями:

(від 12.05.2020р. № 0-1921; № 0-1921; від 18.04.2019р. № 0-1921, № 0-1921; від 24.10.2018р. № 0-1901; № 0-1901;)

На виконання вимог даної ухвали податковий орган надав письмові пояснення, вищевказане рішення та додатки до рішення.

При цьому, в письмових поясненнях вказав, що на підтвердження права власності на об`єкти нерухомості які належать ОСОБА_1 у контролюючого органу немає жодних документів, оскільки розпорядником таких може бути виключна особа, яка є власником нерухомості.

Рішеннями Бережанської міської ради Тернопільської області від 30.06.2016р. № 271 "Про встановлення ставок податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради у 2017 році"( із змінами згідно рішення ради від 26.01.2017р. № 474) встановлено для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради ставку податку у розмірі) 03% мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного ( податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Станом на 01.01.2017р. законодавцем встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3200 грн.

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради становить 9,60 грн. (3200 грн. * 0,3 %);

Тобто, сума податку для об`єкта нежитлової нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_2 за 2017р. становить 11062,08 грн. ( 1152 кв.м * 9,60 грн.)

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що податковий орган невірно визначив позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017р. в розмірі 13837,44 грн. (податкові повідомлення-рішення від 24.10.2018р. № 0-1901, № 0-1901) без врахування ставок цього податку, визначених рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області від 30.06.2016р. № 271 "Про встановлення ставок податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради у 2017 році" (із змінами згідно рішення ради від 26.01.2017р. № 474) та площі об`єкта нежитлової нерухомості.

29.06.2017р. Рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області № 636 «Про місцеві податки і збори» встановлено з 01.01.2018р. для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради ставку податку у розмірі 0,3 мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня звітного ( податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Станом на 01.01.2018р. встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3723 грн.

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради, становить 11,169 грн. (3723 грн.* 0,3%)

Тобто, сума податку для об`єкта нежитлової нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_1 за 2018р. становить -12870 грн. ( 1152,3 кв. м. * 11,169грн..)

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ОСОБА_1 невірно визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018р. в розмірі -16099 грн. (податкові повідомлення-рішення від 18.04.2019р. № 0-1921.№ 0-1921), без врахування ставок цього податку, визначених рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області від 29.06.2017р. № 636 «Про місцеві податки і збори» та площі об`єкта нежитлової нерухомості.

Рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області від 21.06.2018р. № 967 «Про місцеві податки і збори» ( із змінами відповідно до рішень сесії № 1170 від 20.12.2018р.; № 1229 від 14.02.2019) встановлено з 01.01.20019р. для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради ставку податку у розмірі 0,3 % мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня звітного ( податкового) року за 1 кв. метр бази оподаткування.

Станом на 01.01.2018р. встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 4123 грн.

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб на території Бережанської міської ради становить 12,369 грн. (3723 грн. : 0,3%)

Тобто, сума податку для об`єкта нежитлової нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_1 за 2019р. становить 14252,84 грн. ( 1152,3 кв.м * 12,369 грн.)

Отже, контролюючий орган невірно визначив суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019р. в розмірі 18044,88 грн. ( податкові повідомлення-рішення від 12.05.2020р. № 0-1921, № 0-1921) без врахування ставок цього податку, визначених рішенням Бережанської міської ради Тернопільської області від 21.06.2018р. № 967 «Про місцеві податки і збори» та площі об`єкта нежитлової нерухомості.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України).

Більшість спорів, які виникають у сфері втручання держави в право власності фізичної чи юридичної особи, потенційно вимагають від українських судів застосування положень ст. 1 вищевказаного Першого протоколу. Тому, для суддів і учасників процесу важливим є правильне розуміння критеріїв, які належить оцінювати на предмет відповідності втручання в право власності принципам, закладеним у ст.1 Першого протоколу, а також обґрунтоване (адекватне, виважене, виправдане) застосування практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар .

Органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що саме до компетенції контролюючого органу віднесено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

В даному випадку суд вправі перевіряти обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, однак не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому. Суд не вправі підміняти собою компетентний орган та приймати рішення щодо зміни підстав застосування штрафної (фінансової) санкції та визначення її розміру.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019р. № ; № ; № ; колегія суддів зазначає наступне.

Із змісту акту перевірки № 849/19-00-13-02/ НОМЕР_1 від 17.07.2019р. видно, що згідно з даними відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, листа АТ «УкрСиббанку» від 11.12.2018р. № 14-2-02/81954, копії повідомлення про анулювання боргу від 10.12.2015р. № 31-5-11/24 наданого АТ «УкрСиббанку» в період з 01.01.2015р. - 31.12.2015р. фізична особа-платник ОСОБА_1 фактично отримала доходи, отримані платником податку як додаткове благо, а саме: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності в розмірі 566200 грн.

З повідомлення АТ «УкрСиббанк» від 10.12.2015р. № 31-5-11/24 видно, що станом на 10.12.2015р. за ОСОБА_1 облікується кредитна заборгованість в розмірі 32491,69 дол. США. яка рішенням вказаного банку анулювала вказаний борг, Зокрема, суму основного боргу (кредиту) в розмірі - 23577,61 дол. США, що складає 539807,45 по курсу НБУ та суму процентів в розмір 219.68 дол. США, що складає 5029,56 грн. по курсу НБУ. (а.с. 95)

Як видно із відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб- підприємців та громадських формувань, даних УДМС України в Тернопільській області місцем проживанням ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Однак, Наказ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 05.06.2019р. № 1137 про проведення документальної невиїзної перевірки від 05.06.2019р. № 1137, письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 05.06.2019р. № 170 за податковою адресою: (площа Ринок,8/2 с.Бережани Тернопільської області 47501) ОСОБА_1 не було надіслано. Однак, контролюючий орган надіслав ці документи за іншою адресою: АДРЕСА_3 .

В п.5 ч.3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» видно, що Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб- підприємців та громадських формувань містяться відомості про фізичну особу-підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем),

ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб- підприємців та громадських формувань, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними та можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі покликатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2019р. у справі № 825/1109/16.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що податковий орган не спростував доводи апелянта проте, що акт перевірки № 849/19-00-13-02/ НОМЕР_1 від 17.07.2019р. в порушення вимог ст.86 ПК України, а саме не пізніше наступного після його реєстрації не вручений особисто платнику податків ОСОБА_1 чи його представнику та не надісланий за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Порушення процедури контролюючим органом прийняття податкових повідомлень-рішень призвело до порушення прав платника податків, наданих ст.17 ПК України, а саме: ознайомлюватись та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту ( тексту) складених актів підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Крім того, на момент прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень не закінчився встановлений п. 86.8 ст. 86 ПК України строк 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому ст. 58 цього Кодексу, для надсилання ( вручення) податкових повідомлень-рішень.

03.02.2016р. ОСОБА_1 подала податковому органу податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2015р.

В акті перевірки № 849/19-00-13-02/ НОМЕР_1 від 17.07.2019р. контролюючий орган зазначив, що граничний термін для подання податкової декларації за 2015р. до 01.05.2016р., а граничний термін сплати до 01.08.2016р.

Також, а даному акті перевірки податковий орган встановив, що фізична особа-платник податків ОСОБА_1 в 2015р. відповідно до даних відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, Листа АТ «УкрСиббанк» від 11.12.2018р. № 14-2-02/81954, копії Повідомлення про анулювання боргу від 10.12.2015р. № 31-5-11/124 наданого АТ «УкрСиббанк» мала відносини з іншими платниками податків від яких отримувала доходи, що включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу, зокрема ЗАТ «Укрсоцбанк» від яких отримала доходи у вигляді додаткового блага в грудні 2015р., а саме: основної суми боргу ( кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

В п.164.1 ст.164 ПК України видно, що загальний оподатковуваний дохід платника податку - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

п.163.1 ст.163 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподаткований дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування ( виплати, надання); іноземні доходи- доходи ( прибуток), отримані з джерел за межами України.

Із змісту пп. «д» п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) видно, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу 126.

В п.п. 14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Згідно п.п «б» п. 176.2 ст.176 ПК України сума доходу платника податку-боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФ за підсумками звітного періоду, у такому такий борг було анульовано, за ознакою доходу « 126».

У разі невиконання кредитором вимог п.п. «д» п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України стосовно повідомлення боржника про суму анульованого боргу та включення її до податкового розрахунку № 1ДФ, такий кредитор зобов`язаний в повному обсязі виконати обов`язки податкового агента, встановлені п. 176.2 ст.176 Кодексу. При цьому, вказані доходи оподатковуються в складі загального місячного оподаткованого доходу платника податку за ставками, встановленими п.167.1 ст.167 ПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в даному випадку відсутні умови для застосування до ОСОБА_1 абз.»д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, оскільки нарахування АТ «УкрСиббанк» процентів за користування кредитом та штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору та подальше їх анулювання за рішенням банку, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Тобто, контролюючий орган з яким погодився суд першої інстанції помилково визначив заборгованість за кредитним договором у розмірі - 32 491,69 дол. США, що складає 566 224,88 грн. по курсу НБУ оскільки, дана сума складається із основної суми боргу кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом.

Враховуючи наведене, оподатковуваним доходом ОСОБА_1 є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Однак, прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Таким чином, загальний річний оподатковуваний дохід ОСОБА_1 за 2015 рік у вигляді додаткового блага, внаслідок списання кредитної заборгованості за самостійним рішенням АТ «УкрСиббанк», становить 23 577,61 дол США, що складає 539 807,45 грн. по курсу НБУ - виключно сума прощеного (анульованого) основного боргу, замість помилково визначеного судом першої інстанції - 32 491,69 дол. США, що складає 566 224,88 грн. по курсу НБ. Тому, сума податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником самостійно має бути розрахована з цієї суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 березня 2019 року (справа №818/1102/16) та від 14 лютого 2019 року (справа №813/330/16).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління ДПС у Тернопільській області прийнявши спірні податкові повідомлення-рішення діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України рішення. Зокрема, ОСОБА_1 , вимог п.п. 49.18.4 п. 49.19 ст. 49, пп. "в" п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179, п.п. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168, пп. 164.2.17.д п. 164.2 ст. 164 ПК України, п.16-1 підрозділу 10 розділу 20 Перехідних положень ПК Кодексу не порушила.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст.243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 500/2278/21 скасувати та прийняти нову постанову якою позов задоволено.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019р. №, №, №, від 12.05.2020р. №0-1921, №0-1921; від 18.04.2019 №0-1921, №0-1921; від 24.10.2018р. №0-1901, №0-1901.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді О. І. Довга
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.05.2022р.