Справа № 140/16528/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16528/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ УПФ у Волинській області) про визнання бездіяльності протиправною щодо не призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та не врахування при обчисленні пенсії стажу роботи та заробітку за періоди роботи в Російській Федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, з 01.09.2014 по 26.08.2016 з дня призначення пенсії та зобов`язання призначити та виплатити пільгову пенсію за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням при обчисленні пенсії стажу роботи та заробітку за періоди роботи в Російській Федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, з 01.09.2014 по 26.08.2016, з дня призначення пенсії 26.08.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по віку на пільгових умовах з 28.06.2016, яка призначена відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав- учасниць СНД в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач вказує на ту обставину, що був впевнений в тому, що пенсія йому була призначена на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 2, з врахуванням міждержавних угод в сфері пенсійного забезпеченням та зниженням пенсійного віку. Також вважав, що йому до страхового стажу зараховано всі періоди його роботи в районах Крайньої Півночі.

Однак, із відповіді відповідача від 09.07.2021 йому стало відомо, що пенсія призначена відповідно до Тимчасової угоди від 13.03.1992 в сфері пенсійного забезпечення, без врахування його стажу та заробітку за роботу в районах Крайньої Півночі у період 1987-1991 роках, 2007-2016 роках на підставі поданих відповідних довідок.

26.11.2021 ним подано заяву про проведення призначення пенсії належним чином, однак такий перерахунок було проведено з 01.12.2021.

Позивач вважає, протиправними дії відповідача щодо не призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком 2 так як, виходячи із вимог чинного законодавства та характеру його роботи, у нього є необхідний стаж та умови для її призначення. Також звертає увагу на неправомірність дій відповідача щодо не зарахування йому до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі та неврахуванням відповідних довідок про заробітну плату при обрахунку розміру пенсії. Вказує на те, що всі необхідні документи ним були подані при первинному призначенні пенсії в 2016 році, а тому саме з вказаного періоду повинно бути здійснено відповідні перерахування пенсійних виплат. З врахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні мотивуючи тим, що позивачу пенсія була призначена з 26.08.2016 з урахуванням Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі від 13.01.1993.

Відповідно до поданої заяви від 26.08.2016 про призначення пенсії та доданих до неї документів, ОСОБА_1 працював в районах Крайньої Півночі з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 18.03.2009, з 19.03.2009 по 27.01.2010, з 08.02.2010 по 12.12.2010, з 09.03.2011 по 18.09.2011, з 26.05.2012 по 31.12.2013, з 01.09.2014 по 04.08.2015, з 25.08.2015 по 31.07.2016, що становить 21 календарний рік 9 місяців та 2 дні. При розрахунку пенсії було включено періоди роботи на території колишнього СРСР, Російської Федерації (до 31.12.1990) та України після (01.01.1991), що становить 18 років 8 місяців 16 днів.

Заробітна плата для обчислення частини пенсії за законодавством України проведена у відповідності до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після досягнення пенсійного віку (60 років) виплата частини пенсії Російською Федерацією припиняється, а розмір пенсійної виплати обчислюється за українським законодавством. Позивачу 11.02.2022 після досягнення пенсійного віку з врахуванням всього стажу роботи та заробітної плати було проведено перерахунок пенсії.

Вказує на те, що підстав для призначення пенсії позивачу відповідно до ст. 114 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.08.2016 немає, так як пенсія призначена йому у відповідності до міжнародних договорів, якими регламентовано саме призначення пенсії особам, які працювали в районах Крайньої Півночі. У даному випадку дії пенсійного фонду при призначенні та перерахунку пенсії позивачу відповідали нормам пенсійного законодавства та є правомірними. З врахуванням викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив, позивач ще раз наголосив на безпідставності тверджень відповідача щодо неврахування його стажу роботи в районах Крайньої Півночі та не призначення пенсії за Списком № 2.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

З 26.08.2016 за заявою позивача йому призначено пенсію по віку (вид пенсії 107), що підтверджується протоколом № 506 від 25.11.2016. Загальний трудовий стаж визначено 32 роки 10 місяців, із них робота в районах Крайньої Півночі - 21 рік 9 місяців 2 дні (а.с.18-22).

На підставі нових довідок про заробітну плату, позивачу проведено перерахунок пенсії на протязі 2017 року (Розпорядження від 19.04.2017 та від 01.11.2017).

Позивач в 2021 році звертався до відповідача із заявою про пенсійне забезпечення.

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 09.07.2021 № 6322-5382/3-02/8-0300/21 ОСОБА_1 було роз`яснено підстави призначення йому пенсії та вказано, що з 11.02.2021 проведено перерахунок призначеної пенсії із розрахунку стажу 32 роки 9 місяців 28 днів. Крім того повідомлено, що для обчислення пенсії враховано середньомісячний заробіток за періоди з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.07.2000 по 31.07.2016, з врахуванням заробітної плати по Україні (а.с.17).

26.11.2021 позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії, де просив врахувати його заробіток за 2014-2016 роки та 2008-2009 роки (а.с.59).

Відповідачем 02.12.2021 проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.12.2021, що підтверджується рішенням № 88. Розмір пенсії визначено в сумі 5051,66 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII(далі - Закон №1788-XII) Про пенсійне забезпечення та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналогічні умови призначення пенсії працівникам зайнятих на роботах по Списку 2 на пільгових умовах визначені частиною 1 та пунктом 2 частини другої 1 статті 114 Закону №1058-IV.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV обумовлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Статтею 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 встановлено, що громадяни сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Також відповідно до статті 3 даної тимчасової Угоди при призначенні пенсії відповідно до статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Предметом спірних правовідносин в даній справі є бездіяльність ГУ УПФ у Волинській області щодо не призначення позивачу пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання її призначити та неврахування при обчисленні розміру пенсії стажу та заробітку за час його роботи в Російській Федерації, з дня призначення пенсії 26.08.2016.

Як встановлено судом, позивач 26.11.2021 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії із врахуванням його заробітку за 2008-2011 роки, 2014-2016 роки до якої ним було долучено довідки про заробітну плату за ці роки, датовані 2021 роком.

Такий перерахунок позивачу відповідачем на підставі його заяви було проведено рішенням від 02.12.2021. Саме після проведеного перерахунку позивач звернувся із позовом до суду.

Суд зазначає, що із записів трудової книжки вбачається, що позивач в період 2008-2011 років, 2014-2016 років працював в районах Крайньої Півночі Російської Федерації.

Крім того, ним для проведення перерахунку було долучено довідки про заробітну плату від 28.06.2021 №02/1-423 за періоди роботи з 2008 року по 2011 рік та № 272 від 18.06.2021 за періоди роботи із вересня по грудень 2014 року та за 2015-2016 роки.

Із розрахунку стажу роботи позивача, яка є додатком до даного рішення вбачається, що відповідачем фактично зараховано весь стаж його роботи на підставі наявних в трудовій книжці записів, в тому числі його робота в районах Крайньої Півночі, які в своїй позовній заяві позивач просить зарахувати.

Відповідачем до стажу роботи позивача не зараховано період його роботи з жовтня 2014 року по грудень 2014 року.

Із даного приводу суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі (стаття 7 Угоди). Стаття 1 Угоди закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Відповідно частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території бувшого Союзу РСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР визначено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Зазначені норми Угод зобов`язують визнавати трудовий стаж, набутий на території бувшого Союзу РСР та держав учасниць цієї Угоди.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок -637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Із запису №40 трудової книжки вбачається, що позивач із 01.09.2014 по 04.08.2015 працював у ТзОВ «Новоуренгойская Буровая Компания». Вказана обставина також підтверджується довідкою про заробітну плату № 272 від 18.06.2021 та довідкою про особливий характер роботи від 25.10.2016 № 565.

Відтак за змістом вищевказаних вимог, позивачем належними доказами підтверджено період його роботи за жовтень-грудень 2014 року у Російській Федерації, а відтак вказаний період повинен бути зарахований до страхового стажу роботи.

При цьому суд зауважує, що неотримання позивачем за вказаний період заробітної плати в силу специфіки його роботи (вахтовий метод) та перебування у відпустці за власний рахунок, коли особа перебуває у трудових відносинах, не є перешкодою для зарахування даного періоду до стажу роботи.

Що стосується інших періодів роботи позивача в Російській Федерації з 18.05.1983 по 13.06.1997, з 26.03.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 18.09.2011, вересень 2014 року, з 01.01.2015 по 31.08.2016 (останній місяць перед зверненням за призначенням пенсії), то вони відповідачем при розрахунку стажу роботи враховані та не потребують повторного зарахування судом.

З приводу врахування заробітної плати позивача за період роботи в Російській Федерації, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлений статтею 40 Закону №1058-ІV.

Частиною 1 статті 40 Закону №1058-ІV (в редакції, чинній на момент прийняття рішення про перерахунок пенсії позивачу) встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацами четвертим, п`ятим частини першої статті 40 Закону №1058-ІV обумовлено, що для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Саме за нормами вказаної статті здійснювалось обчислення пенсії позивачу.

Як вбачається із долученого до справи розрахунку заробітної плати, для розрахунку пенсії позивачу була врахована заробітна плата з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.07.2000 по 31.07.2016.

При цьому із даних розрахунків вбачається, що при обчисленні пенсії не було враховано періоди з 26.05.2012 по 31.12.2013, так як за цей період в матеріалах пенсійної справи відсутні відповідні довідки по заробітній платі, та і позивач не просить вказаний період брати до уваги.

Що стосується неврахування відповідачем заробітку позивача за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, то суд з таким не погоджується, враховуючи наступне.

В матеріалах пенсійної справи наявні докази того, що у вказані періоди позивач був працевлаштованим та отримував заробітну плату на підприємствах, розташованих у Російській Федерації. Вказане підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, довідками про уточнення специфіки роботи за вказані періоди.

Також позивачем до заяв про призначення пенсії, про перерахунок пенсії було долучено відповідні довідки про заробітну плату, отриману ним за вказані періоди (довідки б/н (а. с.32), № 272 від 18.06.2021.

Відтак враховуючи вищевказане та норми закону і Угод, відповідачем при обчисленні пенсії отримана ним заробітна плата повинна бути врахована.

Суд зауважує, що не дотримання форми довідки про отриману заробітну плату, допущеної роботодавцем не може бути підставою для відмови особі у врахуванні отриманого заробітку при обчисленні пенсії.

Отже, підсумовуючи вищевказане суд приходить до висновку, що при проведенні перерахунку пенсії відповідачем 02.12.2021 за заявою позивача від 26.11.2021 протиправно не було зараховано до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи жовтень-грудень 2014 року та не враховано при обчисленні пенсії заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року. В іншій частині дії при відповідача відповідають вимогам Закону.

У даному випадку позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV.

Однак, суд зауважує, що у даному випадку відповідачем не було допущено протиправною бездіяльності, оскільки за наслідками розгляду заяви позивача від 26.11.2021 вчинено дії про перерахунок пенсії з 01.12.2021, яким суд дав належну правову оцінку. У даному випадку, саме дії відповідача при проведенні перерахунку пенсії по заяві позивача від 26.11.2021 про відмову в зарахуванні до страхового стажу роботи періоду роботи позивача за жовтень-грудень 2014 року та неврахування при обчисленні пенсії отриманої ним заробітної плати за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року слід визнати протиправними, а позов в цій частині задовольнити.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача про не призначення йому пенсії за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV та зобов`язання призначити вказану пенсію позивачу з 26.08.2016 з врахуванням стажу його роботи та заробітку за періоди роботи, то вони задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

Частинами 2, 3 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тобто, за змістом даних норм пенсія призначається один раз, а у разі набуття права особою на інший вид пенсії приймається відповідне рішення про переведення на інший вид пенсії.

Як вбачається із матеріалів справи позивачу на момент подання заяви про призначення пенсії в 2016 році виповнилося 55 років. На підставі поданої ним заяви від 26.08.2016 ОСОБА_1 протоколом № 506 від 26.11.2016 було призначено пенсію по віку.

При цьому в поданій Пенсійному фонду заяві позивач просив призначити йому пенсію за віком. До даної заяви долучено було відповідні документи, які підтверджують стаж роботи позивача та довідки про заробітну плату.

Умовою призначення даної пенсії за віком у 55 років, яка зазначена у протоколі, стала його робота в районах Крайньої Півночі.

Отже, як вбачається із вищевказаних документів позивачу було призначено пенсію на підставі Тимчасової угоди від 15.01.1993, по ній же і здійснювалось виплата пенсії, в тому числі часткове відшкодування пенсії здійснювалося і Російською Федерацією.

Вказане свідчить про те, що позивачу будо достовірно відомо про те, на яких умовах йому було призначено пенсію в 2016 році, при цьому вказане рішення позивачем ніколи не оскаржувалося та не ставилося під сумнів і на даний час воно є чинним. Більше того, позивачу неодноразово, як свідчать матеріали пенсійної справи, проводились перерахунки заробітної плати, в тому числі і по довідках про його заробітку плату в Російській Федерації.

При цьому суд зауважує, що при первинному призначенні пенсії, як свідчить розрахунок стажу, позивачу було зараховано весь стаж його роботи, який відображений в трудовій книжці, в тому числі і його робота в районах Крайньої Півночі по 31.07.2016 включно.

Суд звертає увагу на те, що умови призначення пенсії за Списком № 2 та по Тимчасовій угоді, на момент призначення пенсії позивачу у 2016 році, були ідентичними (вік 55 років та наявність стажу роботи за певних умов та в районах Крайньої Півночі).

Призначення пенсії по Тимчасовій угоді виключає можливість призначення пенсії по Списку №2.

Виходячи із вимог чинного законодавства при досягненні особою віку 60 років виплата частини пенсії Російською Федерацією припиняється, а розмір пенсії обчислюється за Українським законодавством.

Позивачем до відповідача не подавались заяви про перехід з одного виду пенсії на інший і будь-які рішення з даного приводу ним не приймалися.

Подана позивачем заява стосувалась виключно перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату, долучених ним до заяви.

Тому враховуючи вищезазначене, позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про здійснення перерахунку пенсії з 26.08.2016, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відтак, права позивача належать захисту саме з 01.12.2021, тобто з першого числа наступного місяця, оскільки заяву про проведення перерахунку пенсії з усіма необхідними документами датованими 2021 роком і по якій ГУ УПФ у Волинській області прийнято рішення від 02.12.2021, подано позивачем після 15 числа 26.11.2021.

Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 26.11.2021 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи періоду жовтень-грудень 2014 року та неврахуванні при обчисленні пенсії заробітної плати, отриманої ним за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно, та врахувати при обчисленні пенсії, отриману ним заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вказаного стажу та заробітку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 01.12.2021 та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 16.12.2021 № 0.0..2 (а. с. 15). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 26.11.2021 в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи жовтень-грудень 2014 року та неврахуванні при обчисленні пенсії заробітної плати, отриманої ним за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.10.2014 по 31.12.2014 включно, врахувати при обчисленні пенсії, отриману ним заробітну плату за період з 26.03.2007 по 31.12.2007 та жовтень-грудень 2014 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії, з урахуванням вказаного стажу та заробітку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 01.12.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Р.С. Денисюк