Справа № 160/27691/21
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
31 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, в якій позивач просить:
17.02.2022 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що представник відповідача вже у відзиві на позовну заяву надає пояснення щодо причин відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі середньої часки (паю). При цьому не зазначає причин пропуску строків розгляду клопотання на засіданні постійної комісії з питань містобудування, архітектури, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Божедарівської селищної ради, сесії Божедарівської селищної ради (клопотання подано 12.07.2021 р, а рішення сесії від 31.08.2021 р.). Також не надає пояснень щодо формулювання поставленого питання у черзі денній: «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі середньої частки (паю) членам фермерського господарства із земельного масиву наданого для ведення фермерського господарства». Представник відповідача також помилково робить посилання на позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 817/1911/17 від 03 листопада 2021 року, оскільки предметом спору у даній справі є визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а позивач оскаржує рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Третя особа будь-яких документів, що стосуються даного предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслала.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Орендодавцем Криничанською районною державною адміністрацією, в особі голови райдержадміністрації Коваля Юрія Анатолійовича, що діє на підставі Закону України «Про оренду землі», розпорядження голови райдержадміністрації «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 на території Биківської сільської ради» від 04.10.2010 року №783-р-10 з одного боку і Орендарем - ОСОБА_2 з другого боку, уклали Договір оренди земельної ділянки №1059 від 15.11.2010 року.
Згідно з п. 1 Договору №1059 оренди земельної ділянки укладеного 15 листопада 2010 року між Криничанською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства із земель державної власності яка знаходиться за межами населеного пункту на території Биківської сільської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.
В п.2 Договору №1059 зазначено, що в оренду передається земельна ділянка, яка розташована за межами населеного пункту загальною площею 50,00 гектарів, в тому числі ріллі 50,00 гектарів.
В п.6 Договору № 1059 зазначено, що земельна ділянка, яка передається в оренду, виділена на місцевості у встановленому законом порядку, знаходиться в якісному стані і не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.
В п.8 Договору №1059 встановлено, що договір укладено на 49 (сорок дев`ять) років. Після закінчення строку договору оренди орендар має переважне право поновлення на новий строк.
Зазначений договір оренди зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №47715043 від 16 11.2015 року.
1. ОСОБА_10 , брату - 5.83 умовних кадастрових га:
2. ОСОБА_3 , сестрі - 5.83 умовних кадастрових га:
3. ОСОБА_1 , доньці - 5,83 умовних кадастрових га;
4. ОСОБА_4 , сину - 5,83 умовних кадастрових га;
5. ОСОБА_5 , сестрі дружини - 5,83 умовних кадастрових га;
6. ОСОБА_6 , племінниці - (,83 умовних кадастрових га:
7. ОСОБА_7 , брату - 5.33 умовних кадастрових га;
8. ОСОБА_8 , дружині брата - 5.83 умовних кадастрових га;
9. ОСОБА_9 , дружині брата - 5.83 умовних кадастрових га.
До клопотання були надані такі документи: копія паспорта ІПН, інформація з ДРРП, інформація Відділу у Криничанському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №29-4-0.29-317/106-21 від 29.06.2021р., копія диплому, графічний матеріал бажаного місця розташувань земельної ділянки (умовне позначення - 2), довіреність на представлення інтересів.
Рішенням дванадцятої сесії восьмого скликання Божедарівської селищної ради від 31.08.2021 року було вирішено відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі середньої і частки (паю), яка розташована на території Божедарівської селищної ради, Кам`янського (Криничанського) району, Дніпропетровської області (середній розмір складає 5,83 умовних кадастровий гектарів) безоплатно у власність для ведення фермерського господарства, із земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності Божедарівської селищної ради та яка знаходиться в оренді гр. ОСОБА_2 згідно договору оренди земельної ділянки №1059 від 15 листопада 2010 року, загальною площею 50,0000 га кадастровий номер :01:001:0319:

- гр. ОСОБА_10 ;

- гр. ОСОБА_3 ;

- гр. ОСОБА_1 ;

- гр. ОСОБА_4 ;

- гр. ОСОБА_5 ;

- гр. ОСОБА_6 ;

- гр. ОСОБА_7 ;

- гр. ОСОБА_8 ;

- гр. ОСОБА_9 .

Підставою для надання відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі середньої частки (паю) з тих причин, що земельні ділянки надавалися в оренду фізичній особі, про що не зазначено в Законі України «Про фермерське господарство».

Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернулась з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року № 973-ІV (далі - Закон № 973-ІV).

Частиною першою статті 2 Закону № 973-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, ЗК України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їхні батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа (частини перша, друга статті 3 Закону № 973-IV).

Відповідно до вимог частини першої статті 5 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Зазначене дає змогу констатувати, що створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також його державної реєстрації як юридичної особи. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.

Так, згідно зі статтею 8 Закону № 973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтею 7 Закону № 973-IV передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

За змістом частин першої та другої статті 116 ЗК України (в редакції на момент спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною третьою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення (частина четверта статті 116 ЗК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 116 ЗК України, згідно з яким земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано положеннями статті 118 ЗК України та передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивованої відмови у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спірним у цьому випадку є наявність у члена ФГ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» ОСОБА_1 права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земельної ділянки, яка надавалася засновнику ФГ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» ОСОБА_2 у користування для створення фермерського господарства.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 973-IV трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом).

Трудові відносини членів фермерського господарства регулюються Статутом, а осіб, залучених до роботи за трудовим договором (контрактом), законодавством України про працю.

Отже, члени фермерського господарства перебувають у трудових відносинах та в результаті їх спільної праці виробляють товарну сільськогосподарську продукцію, здійснюють її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства відповідно до закону.

Таким чином, правовий статус члена фермерського господарства нерозривно пов`язаний із забезпеченням діяльності цього фермерського господарства, а не власних потреб та інтересів.

Статтею 12 Закону № 973-IV визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, фермерське господарство в залежності від того, хто є власником земельних ділянок, які увійшли до складу землі цього фермерського господарства, наділяється різними правомочностями. Зокрема, фермерське господарство володіє, користується і розпоряджається тими земельними ділянками, які належить йому на праві власності. Однак, якщо члени фермерського господарства мають у приватній власності земельні ділянки, то фермерське господарство може лише володіти та користуватися землями своїх членів і лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають саме у власності, а не у користуванні члена фермерського господарства. Щодо використання фермерським господарством земельної ділянки на умовах оренди, то, виходячи із правової природи оренди, такому фермерському господарству також належать лише правомочності щодо володіння та користування землею, а власник землі наділений правом розпоряджатися нею.

Відповідно до статті 13 Закону № 973-IV члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

ЗК України, у порівнянні із зазначеними вище положеннями Закону № 973-IV, встановлює аналогічні норми.

Так, стаття 31 ЗК України передбачає, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Однією з форм набуття громадянином (членом фермерського господарства) права на землю є приватизація, яка здійснюється на добровільній основі і полягає у безоплатній передачі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян. При цьому стаття 13 Закону № 973-IV та стаття 32 ЗК України мають ідентичні назви «Приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств».

Аналізуючи наведені норми матеріального права суд дійшов до висновку про те, що, оскільки ЗК України встановлює загальний порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної і комунальної власності, у тому числі і для ведення фермерського господарства, то в такому ж загальному порядку, передбаченому ЗК України, члени фермерського господарства можуть отримати безоплатно у власність із земель державної або комунальної власності земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю). При цьому має враховуватися норма, згідно з якою земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Таким чином, у члена фермерського господарства не виникає право користування земельною ділянкою, яка була надана власником (органом місцевого самоврядування) громадянину (засновнику) у користування для створення такого господарства. Єдиним суб`єктом, який володіє правомочністю користуватися земельною ділянкою, виділеною власником (органом місцевого самоврядування) для створення фермерського господарства, є саме таке фермерське господарство як суб`єкт господарювання.

Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника.

Чинні правові норми Земельного кодексу України та Закону № 973-IV не передбачають права громадянина України використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства, без створення такого фермерського господарства та його реєстрації. Тому земля, надана в користування громадянину України для створення фермерського господарства, вважається такою, яка передана у користування всьому фермерському господарству. Але при цьому, власник землі залишається незмінним - держава або територіальні громади. Фермерське господарство не має в цьому випадку документу, який засвідчував би державну реєстрацію права на землю (права постійного користування) на відміну від громадянина, який отримав земельну ділянку у користування та зареєстрував належним чином такий правочин. Отже, члени фермерських господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому ЗК України, та лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 817/1911/17.

Крім того, з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 р. у справі № 817/1911/17 Верховний Суд прийняв постанову від 11 листопада 2021 року у справі №П/811/2084/17, в якій скасував рішення попередніх інстанцій та відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель селянського (фермерського) господарства у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства.

Відмовляючи в задоволенні позову Верховний суд у справі №П/811/2084/17 зазначив, що у справі, яка розглядається судом встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою засновником не було припинено в порядку, визначеному законом.

Отже, у відповідача не було правових підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки. Відтак, рішення судів попередніх інстанцій, якими визнано протиправними дії відповідача у цій справі не гуртуються на правильному розумінні закону.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24.11.2021 р. у справі №2140/1361/18.

З викладених постанов Верховного Суду слідує, що у випадку якщо право користування земельною ділянкою не було припинено в порядку, визначеному законом, то відсутні як підстави для затвердження проекту землеустрою органом місцевого самоврядування так надання дозволу на розробку проекту землеустрою органом місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не припинено в порядку, визначеному законом. Зокрема, позивачем не надано рішення органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою, на підставі договору оренди земельної ділянки №1059 від 15.11.2010 року.

За таких обставин, рішення №44-12/VIII дванадцятої сесії восьмого скликання Божедарівської селищної ради від 31.08.2021 року в частині відмови члену ФГ «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі середньої часки (паю), яка розташована на території Божедарівської селищної (Покровської сільської) ради Кам`янського (Криничанського) району Дніпропетровської області (середній розмір складає 5,83 умовних кадастрових гектарів) безоплатно у власність для ведення фермерського господарства, із земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності Божедарівської селищної ряди та яка знаходиться в оренді ОСОБА_2 згідно з договором оренди №1059 від 15 листопада 2010 року загальною площею 50,00 га, кадастровий номер :01:001:0319, є правомірним і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, суд у цій справі дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність як члену фермерського господарства із земель такого фермерського господарства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Божедарівської селищної ради (вул.Чкалова, буд.17А, с.Божедарівка, Криничанський р-н, Дніпропетровська обл., 52323, ), третя особа - Фермерське господарство «АГРОФІРМА «ДЕМЕТРА» (вул.Шкільна, буд.41, с.Бикове, Криничанський р-н, Дніпропетровська обл., 52321, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко