Справа № 186/593/21
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/21/22
В справі № 186/593/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, третя особа: Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Кушнір Євгеній Сергійович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом і просить скасувати постанову серії ДП18 № 741703 від 21 березня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Посилається на те, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Кушніра Є.С. серії ДП18 №741703 від 21 березня 2021 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 гр. за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Правопорушення було виявлено через зупинку транспортного засобу MERCEDES-BENZ S 550, номерний знак НОМЕР_1 , 21 березня 2021 року о 04 год. 00 хв. в м. Києві, вул. Дніпровська Набережна, 23, за здійснення зміни напряму руху не увімкнув світловий покажчик повороту, таким чином порушив п.п. 9.2 та 9.4 ПДР України.

В постанові вказано лише порушення вимоги п. 2.1.а ПДР, а саме: водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, але жодних посилань на норми ПДР щодо не ввімкнення покажчику повороту вказано не було, хоча саме це порушення було приводом для зупинки транспортного засобу, на думку інспектора.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

Стверджує, що 21 березня 2021 року близько 04 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ S 550, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Дніпровська Набережна у м. Києві, дотримуючись правил дорожнього руху.

Виконуючи вимогу співробітників поліції, відразу зупинився на правому узбіччі проїзної частини.

Інспектор повідомив йому, що він порушив Правила дорожнього руху, при здійсненні зміни напряму руху не увімкнув світловий покажчик повороту.

Потім інспектор висловив вимогу пред`явити для перевірки документи.

Не відмовляючись від співпраці з інспектором, але розуміючи, що ПДР не порушив, запропонував інспектору розпочати розгляд справи про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку та надав згоду надати йому всі необхідні документи.

Разом з тим, інспектор поліції відмовився розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 за фактом порушення п.п. 9.2 та 9.4 ПДР України та надавати йому, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, докази вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки вони у нього відсутні, адже відеофіксації події не було.

Після перевірки водійського посвідчення інспектор повідомив, що він позбавлений права керування близько року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року, про що він чув уперше.

У зв`язку з цим 02 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року про позбавлення права керування транспортним засобом.

Жодних повідомлень від суду чи інших органів він не отримував, водійське посвідчення в нього вилучене не було.

Зазначає, що на місці зупинки постанова про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо нього не виносилася, а тому вважає, що зупинка транспортного засобу інспектором патрульної поліції була неправомірною.

Про те, що відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 741703 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, йому стало відомо лише 06 квітня 2021 року з поштового відправлення.

Відмічає, що участі у розгляді справи за вказаним фактом він не брав, з матеріалами справи не ознайомлювався, пояснення та докази не надавав, був позбавлений можливості надавати клопотання, докази і користуватися правовою допомогою.

Таким чином, було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Наголошує на тому, що до постанови не було долучено жодного доказу, у тому числі зафіксованих за допомогою засобів фото- та або відео фіксації порушень правил дорожнього руху.

Крім того, відповідно до зазначеної постанови, її винесено за місцем розгляду справи, тобто на вул. Дніпровська Набережна 21 березня 2021 року о 04 год. 00 хв.

Разом з тим, у зазначений час йому ніхто не повідомляв про те, що здійснюється розгляд справи, права та обов`язки не роз`яснювалися.

Фактично, участь у розгляді цієї справи він не брав, як і не отримував копію постанови та не відмовлявся від її отримання.

Вважає дії інспектора протиправними, оскільки ним було винесено постанову всупереч положенням діючого законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 26 липня 2021 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач та третя особа отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію адміністративного позову 02 серпня 2021 року.

Станом на день ухвалення рішення відповідач та третя особа своїм правом не скористалися, відзив на позовну заяву та письмові пояснення до суду не надали.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 21 березня 2021 року Інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Кушніром Є.С. було винесено постанову серії ДП18 № 741703 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За змістом постанови, позивач 21 березня 2021 року о 03 год. 14 хв. в м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 23, керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Амур-Нижньодніпровським районним судом від 09 липня 2020 року, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України.

Диспозиція частини 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року в справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно п. 2.1. ПДР , водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п.п. 2.4.а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частинами 1, 3 ст. 16 Закону визначено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи .

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Тобто, законом визначено випадки, за яких водій транспортного засобу зобов?язаний пред?являти документи поліцейському.

Згідно зі ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як вбачається зі змісту постанови серії ДП18 № 741703, інспекторомналежним чином не задокументовано та не доведено належними доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, та, як наслідок, перевірки документів.

Таким чином, суд вважає, що визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача у відповідача були відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Виходячи з цього, відсутності постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення за будь-яке порушення Правил дорожнього руху, вимоги відповідача про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії є неправомірними.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові в справі № 686/11314/17/ провадження № К/990/15541/18 / від 15 березня 2019 року, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України. є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові серії ДП18 № 741703 зазначено, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 09 липня 2020 року.

Відповідно до п.п. 1, 3 XII Розділу «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейські тимчасово вилучають посвідчення водія за наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене КУпАП, за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

До винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком до трьох місяців з дати вилучення посвідчення.

Як стверджує позивач, він зупинився на вимогу інспектора та надав йому посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Таким чином, наявність у позивача саме посвідчення водія, а не тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, та відсутність будь-яких інших доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, не доводять факту застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене вище, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку відповідача, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і в цій частині.

За ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з цього, з Управління патрульної поліції у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454, 00 гр., сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 8, 19 Конституції України, ст.ст. 1, 9, 126, 222, 258, 265-2, 268, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 72, 77, 78, 132, 139, 242-246, 247, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 741703 від 21 березня 2021 року, винесену Інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Кушніром Євгенієм Сергійовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві / адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9, / за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 , ІН невідомий / 454, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва