Справа № 420/18525/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18525/21

Головуючий І інстанції:Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 11.11.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05.10.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати дії відповідача стосовно відмови їй у зарахуванні стажу роботи з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування ім. Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») та з 20.03.2000р. по 04.04.2003р. на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення Обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні до стажу роботи у подвійному розмірі протиправними;

- зобов`язати відповідача зарахувати стаж її роботи з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян»), стаж роботи її з 20.03.2000р. по 04.04.2003р. на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення Обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні до стажу роботи у подвійному розмірі, а також здійснити перерахунок пенсії.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року(ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування ім. Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі - 908 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 21.12.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2021р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

12.01.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач, у свою чергу,рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржила та правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області та починаючи з 07.04.2003р. отримує пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров`я.

Пенсію позивача обчислено з 01.01.2004р. згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючій особі, при страховому стажі - 42 роки (стаж враховано по 04.07.2010р.), заробiтнiй платі - 4588,30 грн., яка обчислена за період з 01.06.1991р. по 31.05.1996р. відповідно до довідки про заробітну плату, а з 01.07.2000р. по 30.09.2009р. - згідно з даними персоніфікованого обліку, та її розмір на 01.06.2021р. становить - 2316,27 грн., де: 1927,09 грн. - розмір пенсії за віком; 389,18 грн. - доплата за 22 роки понаднормативного стажу.

Згідно з даними трудової книжки від 01.02.1991р., позивач на підставі наказу №108 зарахована 01.07.1982р. на посаду «медсестри дільничної» КВО Міськлікарні №9 (медсанчастина з-да ім. Січневого повстання).

Наступний запис у трудовий книжці під №8 від 01.11.1988р. свідчить, що на підставі наказу від 02.11.1988р. №101 по Міськлікарні №9 (мсч з-да ім. Січневого повстання) позивач була переведена зі штату Міськлікарні №9 (мсч з-да ім. Січневого повстання) до штату міськкожвенвідділення Ленінського району.

01.11.1988р. позивач зарахована в порядку переведення з Міськлікарні №9 медичної сестри в Міський шкірно-венерологічний диспансер Малиновського кожновенерологічного відділення.

12.10.2009р. Міський шкірно-венерологічний диспансер Одеського міського відділу охорони здоров`я надав позивачу довідку про те, що вона дійсно працювала з 01.11.1988р. по 10.03.2000р. у міському шкірно-венерологічному диспансері на посаді медичної сестри та має право на пільговий пенсійний стаж згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995р. за №133. Робота в диспансері пов`язана з контактом з заразними паразитарними шкірними захворюваннями, венеричними захворюваннями.

27.08.2021р. позивач звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із письмовою заявою, у якій просила зарахувати стаж її роботи з 01.07.1982р. по 01.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування ім. Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії.

Однак, листом від 16.09.2021р. №16804-17267/Ш-02/8-1500/21 відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання нею уточнюючої довідки щодо характеру роботи та, як наслідок, відсутності підстав для зарахування згаданого вище стажу роботи у подвійному розмірі.

Позивач, у свою чергу, намагалася віднайти документи (довідки), які б підтверджували її роботу з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування ім. Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян»), направляючи заяви до Департаменту архівної справи та діловодства, арбітражного керуючого.

Відповідно до пояснень арбітражного керуючого вiд 15.12.2017р. №02-13/2 щодо документів, що передаються на зберігання, значна частина документів по особовому складу ВАТ «ХК «Краян», що були виявлені на підприємстві, зберігалися в неналежних умовах, у зв`язку із чим значна кількість документів прийшла в стан непридатний для зберігання інформації та відновленню.

Разом із тим, листом Департаменту архівної справи та діловодства від 05.07.2021р. №1416-Ш-11.1-21 позивача повідомлено про те, що надати архівну довідку про стаж за період роботи з 01.07.1982р. по 01.11.1988 в Міській лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування ім. Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян»), так як документи з особового складу заводу передано на зберігання не в повному обсязі. У переданих на зберігання документах по заробітній платні (особових рахунках), наказах по особовому складу за 1982р., 1988р., особова картка форми П-2 на ім`я ОСОБА_2 на зберігання до Департаменту не передана.

Не погоджуючи із зазначеними вище діями та рішенням ГУ ПФУ в Одеській області, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, відповідно, із часткової неправомірності спірних дій ГУ ПФУ в Одеській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.5 Закону № 1058-ІV).

Стаття 8 Закону №1058-IV визначає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку із трудовою діяльністю, заслужені їх попередньою працею та фактично є однією із форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

За правилами ч.3 ст.24 Закон №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, окрім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004р. застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

У свою чергу, пільги по обчисленню стажу роботи в медичних закладах передбачені у ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, а саме період роботи в лепрозорних та протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується в стаж роботи у подвійному розмірі.

Як передбачено у ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000р. за №1645-ІІІ, «інфекційними хворобами`є розлади здоров`я людей, які викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсiями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності (ч.1ст.7 Закону №1645-ІІІ).

У відповідності до «Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носiйства збудників цих хвороб» (затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження вiд 19.07.1995р. №133), сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорiя, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб, а короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.

За приписами ст.48 КЗпП України, норми якої кореспондуються зі ст.62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При цьому, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або ж навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком №637.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується записами у трудовій книжці,позивач 01.07.1982р. зарахована на посаду дільничної медсестри шкіро-венерологічного відділення (КВО) Міськлікарні №9 (медсанчастина з-да ім. Січневого повстання), 02.11.1988р. - переведена зі штату Міськлікарні №9 до штату міськкожвенвідділення Ленінського району, а 01.11.1988р. - зарахована в порядку переведення з Міськлікарні №9 медичної сестри в Міський шкірно-венерологічний диспансер Малиновського кожновенерологічного відділення.

Варто зазначити, що записи у трудовій книжці про спірні періоди роботи скріплені печатками підприємств, дефектів не мають та з них можливо встановити стаж роботи позивача. Відповідачем, у свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

У поданій апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт того, що позивач з 01.07.1982р. по 01.11.1988р. працювала на зазначеній вище посаді у Міськлікарні №9, а посилається виключно на відсутність уточнюючої довідки.

Втім,як уже зазначалося колегією суддів, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у виключно двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. по справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. по справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. по справі №367/945/17 та від 27.04.2020 року по справі №367/4230/17.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів (у т.ч.ПФУ), є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення та реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Частиною 2ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її норм, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р., п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011р., п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014р. тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, які гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, колегія суддів доходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982р. по 02.11.1988р. до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправними та необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18.05.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко