Справа № 340/2032/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Білоноженко М.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Справа № 340/2032/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Кіровоградського окружного адміністративного суду на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Кіровоградського окружного адміністративного суду

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - Відповідач), в якому просив:

- зобов`язати Кіровоградський окружний адміністративний суд перерахувати судді Брегею Р.І. всі виплати за період з 09 червня по 31 грудня 2011 року, урахувавши, що надбавка за вислугу років обчислювалась від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (у всіх видах виплати (заробітна плата, кошти за відпустку, лікарняні виплати, відрядження)) та виплатити додаткові кошти з урахуванням раніше отриманих за цей період;

- зобов`язати Кіровоградський окружний адміністративний суд нарахувати і виплатити судді ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у період з 09 червня по 31 грудня 2011 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Кіровоградський окружний адміністративний суд перерахувати судді ОСОБА_1 усі належні йому виплати за період з 09 червня по 31 грудня 2011 року, врахувавши, що надбавка за вислугу років обчислювалась від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (у всіх видах виплати (суддівська винагорода, кошти за відпустку, лікарняні виплати, відрядження) та здійснити виплату з урахуванням фактично виплачених сум за період з 09 червня по 31 грудня 2011 року.

Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Разом з тим, суд зазначив, що нарахування та виплата Позивачу у спірний період щомісячної надбавки за вислугу років здійснювалось у відсотках від посадового окладу, з урахуванням надбавки за кваліфікаційні класи, що у свою чергу вплинуло на правильність нарахування і виплату щомісячної суддівської винагороди, відпускних коштів, лікарняних виплат і матеріальних допомог на оздоровлення та соціально-побутових питань.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання Відповідача перерахувати Позивачу всі належні йому виплати за період з 09 червня по 31 грудня 2011 року, врахувавши, що надбавка за вислугу років обчислювалась від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (у всіх видах виплати (заробітна плата, відпускних коштів, лікарняних виплат, відрядження).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що за виплату суддівської винагороди в меншому розмірі мала б відповідати ДСА України.

Крім того, Апелянт зазначає, що у віданні ДСА України зараз діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень.

При цьому, на переконання Апелянта, Відповідачем у цій справі має бути саме ДСА.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2022 та від 04.02.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

04.05.2022 від Відповідача надійшло клопотання про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає апеляційному перегляду в межах доводів апеляційної скарги Відповідача, які стосуються частини судового рішення щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Постановою Верховної Ради України від 12.05.2011 № 3336-VI ОСОБА_1 обрано на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду, яку він обіймає на час вирішення спору.

09.06.2011 наказом Кіровоградського окружного адміністративного суду № 85-к ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду та встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу.

У період з 09 червня по 31 грудня 2011 року доплата Позивачу за вислугу років у спірний період нараховувалась у відсотках від посадового окладу, з урахуванням надбавки за кваліфікаційні класи.

Позивач, вважаючи, що з 09.06.2011 у Відповідача виник обов`язок виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років із обрахунку від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, звернувся за захистом свого права до суду.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України (далі - БК України), Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

На момент призначення Позивача на посаду судді діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Разом з тим, стаття 129 вказаного Закону, що встановлює положення суддівської винагороди вводиться в дію з 1 січня 2012 року.

До 31.12.2011 виплата суддівської винагороди була врегульована Законом України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 (далі - Закон № 2862-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-XII у редакції чинній до 31.12.2007, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

28.12.2007 прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI, який набрав чинності 01.01.2008.

Приписами пункту 61 Розділу 2 Закону № 107-VI внесено зміни до тексту частини 4 статті 44 Закону, слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінити словами «посадового окладу».

У подальшому, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 року визнано неконституційними зміни до тексту частини 4 статті 44 Закону № 2862-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19, яка набрала чинності з 01.03.2008, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Постанову № 865, що діяла до 01.01.2012 доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу, з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Отже, з 22.05.2008 застосовуються положення частини четвертої статті 44 Закону № 2862-XII, згідно з якими суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

2. У спірний період з 09 червня по 31 грудня 2011 року питання нарахування і виплата судді надбавки за вислугу років, регулювались приписами Постановою КМУ від 03 вересня 2005 року №865 та Закону №2862-XII.

3. Разом з тим, виходячи з визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при нарахуванні та виплаті суддям щомісячної надбавки за вислугу років слід застосовувати не Постанову № 865, а Закон № 2862-XII, який має вищу юридичну силу.

4. Таким чином, перевіряючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування та виплата Позивачу щомісячної надбавки за вислугу років за спірний період з 09 червня по 31 грудня 2011 року мала здійснюватися виходячи з відсоткового значення від загальної суми щомісячного заробітку, з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у від 18.12.2018 у справі № 816/301/16.

5. Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, нарахування та виплата позивачу у спірний період щомісячної надбавки за вислугу років здійснювалось у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційні класи, що в свою чергу вплинуло на правильність нарахування і виплату щомісячної суддівської винагороди, відпускних коштів, лікарняних виплат і матеріальних допомог на оздоровлення та соціально-побутових питань

6. Отже, Відповідачем було порушено право Позивача, як судді, на належне матеріального та соціального забезпечення, що як наслідок призвело до звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суді.

7. При цьому, судова колегія враховує, що Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

8. Разом з тим, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

9. З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для зобов`язання Відповідача перерахувати Позивачу всі належні йому виплати за період з 09 червня по 31 грудня 2011 року, урахувавши, що надбавка за вислугу років обчислювалась від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи (у всіх видах виплати (заробітна плата, відпускних коштів, лікарняних виплат, відрядження).

10. Доводи Апелянта про те, що за виплату суддівської винагороди в меншому розмірі мала б відповідати ДСА України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме Відповідачем (Кіровоградський ОАС) здійснюється нарахування суддівської винагороди, а ДСА, у свою чергу, відповідає за виділення (розподіл) відповідних бюджетних коштів.

Втім, як відзначалося вище, у межах спірних правовідносин саме Відповідачем у спірний період не було здійснено нарахування Позивачу належних йому виплат у розмірі, визначеному Законом, чим порушено його право. Правовідносини між Позивачем і ДСА у цьому випадку не виникли.

Тож, відповідно до ст.ст. 2, 4, 46 КАС України належним відповідачем у цій справі є саме Кіровоградський ОАС, а не ДСА, як на тому наполягає Апелянт.

11. Доводи Апелянта про те, що у віданні ДСА України зараз діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень, колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає наступне.

Так, у ДСА України дійсно наявна окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду (КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів). Тому безспірне списання коштів на виконання рішення судів на користь суддів може бути здійснено центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів лише за цією бюджетною програмою, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто, відповідно до вказаної бюджетної програми на виконання рішення суду кошти стягуються з державного органу шляхом їх безспірного списання з відповідних рахунків.

Втім, при вирішенні цієї справи судом першої інстанції застосовано інший спосіб захисту, а саме зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок відповідних належних Позивачу виплат та їх виплату, з урахуванням фактично виплачених сум, що є належним способом захисту порушеного права Позивача у межах виниклих між сторонами спірних правовідносин.

12. При цьому, колегія суддів зазначає, що на можливість захисту порушеного права Позивача не впливають обставини бюджетного процесу, обсяги виділення коштів, статус, зокрема Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів, та/або наявність у того чи іншого органу бюджетної програми для виконання судових рішень.

13. Наведене узгоджується з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема у рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України».

Так, за змістом правової позиції ЄСПЛ у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

14. Отже, особливості фінансування органів державної влади, які здійснюють гарантовані виплати фізичним особам, не впливають на розгляд та можливість задоволення судом вимог таких осіб у спорах, що пов`язані із такими виплатами.

15. У зв`язку з цим колегія суддів також звертає увагу на те, що Конституцій Суд України у рішенні від 28.08.2020 № 10-р/2020 підкреслив, що оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України, то втрачені у зв`язку з таким обмеженням кошти підлягають компенсації відповідними виплатами.

16. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

17. Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

18. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

19. Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

20. Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, врахував особливості правового регулювання спірних правовідносин, повно встановив обставини цієї справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

21. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

22. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Кіровоградського окружного адміністративного суду підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін.

23. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградського окружного адміністративного суду - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19.05.2022.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев