Справа № 380/8912/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/8912/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМБУД-ЛВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Львівській області від 13.10.2020 року №, №.

Ухвалою судді від 22.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 26.10.2020 року в справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

18.06.2021 року судом було постановлено ухвалу про витребування доказів. Окрім цього, судом також було постановлено ухвалу про зупинення провадження в справі.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року в справі було поновлено провадження.

Ухвалою від 09.12.2021 року було закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Сторонами при розгляді справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, письмові пояснення.

Відповідно до позиції позивача, яка ним висловлена, зокрема, в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає, що відповідачем було безпідставно прийнято податкові повідомлення-рішення. Позивач стверджує, що висновки акта перевірки, які слугували підставою прийняття таких рішень, є помилковими, вони викладені без урахування всіх обставин справи та релевантних норм чинного законодавства України, а тому є необґрунтованими.

ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» відзначає, що у вересні 2020 року ГУ ДПС у Львівській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень і липень 2020 року від?ємного значення ПДВ, за результатами якої складено акт від 18.09.2020 року.

У цьому акті податковим органом було стверджено про виявлення ряду порушень зі сторони позивача (завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту, в сумі 177 334 грн та заниження ПДВ, що підлягає до сплати до бюджету в сумі 234 788 грн). За висновками контролюючого органу порушення мали місце внаслідок документування позивачем господарських операцій із ПП «Захід Госпторг», які в дійсності не відбувалися. При цьому, відповідач покликається на недоліки оформлених первинних документів по відповідних господарських операціях, а також на неможливість їх здійснення з огляду на відсутність у контрагента позивача трудових і матеріальних ресурсів, не здійснення ним придбання необхідних матеріалів, залучення робочої сили та техніки.

На підставі акта перевірки від 18.09.2020 ГУ ДПС у Львівській області було складено податкові повідомлення-рішення від 13.10.2020 року №, №, якими позивачеві збільшено грошове зобов?язання з ПДВ і зменшено розмір від?ємного значення суми ПДВ, а також застосовано штрафні санкції.

Однак, позивач не погодився з такими рішеннями відповідача, відтак, звернувся до суду з цим позовом, стверджуючи про їх необґрунтованість.

ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» відзначає, що податковий орган безпідставно виклав висновок про нереальність документованих операцій. Позивач покликається на те, що ним здійснювалися реальні та товарні господарські операції з контрагентом (ПП «Захід Госпторг»), що підтверджується необхідними первинними документами, які належним чином засвідчують факти здійснення відповідних операцій. Зазначені операції були необхідними для виконання зобов?язань позивача за укладеними договорами щодо здійснення будівельно-ремонтних робіт, задля чого було залучено ПП «Захід Госпторг» як безпосереднього виконавця. Реальність виконаних операцій підтверджується в тому числі результатами робіт, що засвідчено, зокрема, й їх замовниками. При цьому позивач зазначає, що ПП «Захід Госпторг» є діючим підприємством, з трудовими й матеріальними ресурсами, які дозволяють виконувати замовлені роботи, а сумніви ГУ ДПС у Львівській області в цьому є голослівними. У цьому контексті позивач також наголошує на тому, що навіть у разі допущення його контрагентом яких-небудь порушень податкового чи іншого законодавства, ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» не повинно нести тягара відповідальності за них.

У зв`язку з чим, на переконання позивача, податковим органом було складено податкові повідомлення-рішення, які оспорюються, необґрунтовано, без достатніх підстав, на сумнівних засновках, без урахування податковим органом дійсних обставин справи та норм чинного законодавства, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Відтак, ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» вважає свої вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції відповідача, яка ним висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, він вважає вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що ГУ ДПС у Львівській області була проведена відповідна документальна позапланова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт, у якому викладено обґрунтовані висновки щодо порушення платником податків приписів закону.

Так, ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» було документовано ряд господарських операцій із ПП «Захід Госпторг», за рахунок яких позивач отримав податкові вигоди, проте, такі операції в дійсності не могли відбуватися. На переконання відповідача, на це вказують дефекти у первинних документах (відсутність дат складання й звітних періодів у актах виконаних робіт), а також відсутність у ПП «Захід Госпторг» достатніх ресурсів для виконання таких робіт (зазначений контрагент декларував виконання значних обсягів робіт для ряду замовників, не володіючи при цьому великими людськими чи матеріальними ресурсами). Окрім того, по ланцюжку постачання податковий орган не прослідковує придбання таким контрагентом необхідних матеріалів чи робіт і послуг.

Таким чином, відповідач вважає, що оспорювані рішення є правомірними, а тому, підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнала, ствердила про його безпідставність, просила у задоволенні позову відмовити.

Представники сторін не заперечили щодо переходу до письмового провадження, внаслідок чого, суд, в судовому засіданні, що відбулось 28.04.2022 року, ухвалою без виходу до нарадчої кімнати постановив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» зареєстроване управлінням державної реєстрації департаменту Львівської міської ради 29.07.2010 року за №0024034. Позивач на час спірних правовідносин був зареєстрованим платником ПДВ відповідно до свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість від 30.05.2012 року №200049214.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» має право на виконання будівельних робіт, про що свідчать відповідна ліцензія від 08.05.2018 року за реєстраційним №, дозвіл від 11.07.2018 року №0357.18.46, декларація від 19.06.2018 року.

Установлено, що ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» виступає підрядником при виконанні робіт на ряді об?єктів будівництва «Капітальний ремонт фасаду та укріплення фундаментів адміністративної будівлі в м. Винники, вул. Крип?якевича, 2» (відповідно до договорів із ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» від 12.12.2019 року, від 11.06.2020 року); «Реконструкція приміщень ЦБС для дорослих на просп. Червоної Калини, 58» (відповідно до договору із Централізованою бібліотечною системою для дорослих м. Львова від 29.08.2019 року). Листами-відгуками від замовників засвідчується належне виконання робіт на цих об?єктах.

Такими договорами виконавцеві надано право залучати до робіт інших суб?єктів, які володіють відповідними дозвільними документами (ліцензіями). Так, як установлено судом, позивачем було вчинено з ПП «Захід Госпторг» (ліцензія ДАБІ України від 14.01.2020 року) ряд правочинів щодо виконання останнім робіт на зазначених вище об?єктах. При цьому, з наявних у справі листів від замовників робіт випливає їх інформування про залучення субпідрядника та згоду на такі дії.

Так, сторонами (ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» і ПП «Захід Госпторг») укладено договір від 11.03.2020 року №11/03/01 на виконання робіт на об?єкті «Реконструкція приміщень ЦБС для дорослих на просп. Червоної Калини, 58» на загальну суму 1 718 293,80 грн, у тому числі ПДВ 287 382,30 грн.

На документування виконання цього договору оформлено довідки форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (акт №1 на суму 736 558,20 грн, акт №2 на суму 116 735,60 грн, акт без номера на суму 865 000 грн).

Виконавцем робіт (ПП «Захід Госпторг») було складено відповідні податкові накладні (від 09.06.2020 року №2 на суму постачання 711 078,17 грн і ПДВ 142 215,634 грн; від 10.07.2020 року №2 на суму постачання 720 833,33 грн і ПДВ 144 166,666 грн).

Окрім того сторонами (ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» і ПП «Захід Госпторг») укладено договір від 11.06.2020 року №11/06/01 на виконання робіт на об?єкті «Капітальний ремонт фасаду та укріплення фундаментів адміністративної будівлі в м. Винники, вул. Крип?якевича, 2» на загальну суму 866 434,17 грн, у тому числі ПДВ 147 739,03 грн.

На документування виконання цього договору оформлено довідки форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в (акт №1 на суму 525 044,10 грн, акт №2 на суму 361 390,07 грн).

Виконавцем робіт (ПП «Захід Госпторг») було складено відповідні податкові накладні (від 11.06.2020 року №6 на суму постачання 301 158,39 грн і ПДВ 60 231,678 грн; від 11.06.2020 року №7 на суму постачання 437 536,75 грн і ПДВ 87 507,35 грн).

Матеріалами справи також підтверджено факт розрахунку між сторонами за виконані роботи по вказаних вище договорах 11.06.2020 року, 17.06.2020 року, 10.07.2020 року.

Як установлено судом, у подальшому ГУ ДПС у Львівській області у період з 03.09.2020 року по 11.09.2020 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень та липень 2020 року від?ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі яке визначене з урахуванням від?ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у квітні 2020 року.

За результатами такої перевірки складено акт від 18.09.2020 року №660/07-04/37205736, в якому контролюючим органом викладено відомості про порушення, допущені платником податків.

А саме, в акті зазначено про порушення ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» п.п. 198.1, 198.2, 198.3 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від?ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду, за липень 2020 року у сумі 199 334 грн та заниження податку на додану вартість, що підлягає до сплати до Державного бюджету України, за липень 2020 року у сумі 234 788 грн.

Як випливає зі змісту акту від 18.09.2020 року №660/07-04/37205736, податковий орган дійшов висновку, що операції між ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» і його контрагентом (ПП «Захід Госпторг») не носили реального характеру, а лише документувалися для отримання позивачем податкових вигод. За висновками відповідача такі операції насправді не мали місця, а тому формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у ціні придбаваних робіт.

У акті перевірки зазначено, що документи, які фіксували виконання певних господарських операцій, є дефектними оскільки не містять дати складення та періоду, яких вони охоплюють. А також контролюючий орган звертає увагу на відсутність повної номенклатури послуг у відповідних податкових накладних, що не дозволяє їх ідентифікувати. Крім того, вказано на те, що ПП «Захід Госпторг» не володіє достатніми трудовими ресурсами для виконання значних обсягів робіт, які ним декларуються (по взаємовідносинах із іншими контрагентами в цей же період, що й із позивачем). А також, по ланцюжку постачання не вбачається придбання виконавцем товарів, послуг і робіт, які необхідні для виконання договорів із ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ».

У зв`язку з чим, враховуючи виявлені порушення, на підставі акта від 18.09.2020 року №660/07-04/37205736 контролюючим органом було прийнято:

- Податкове повідомлення-рішення від 13.10.2020 року №, яким збільшено суму грошового зобо?язання за податком на додану вартість у сумі 234 788 грн і за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 58 697 грн.

- Податкове повідомлення-рішення від 13.10.2020 року №, яким зменшено розмір від?ємного значення суми податку на додану вартість на 199 334 грн.

Проте, не погоджуючись із рішеннями податкового органу, вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду за цим позовом.

У зв`язку з чим, аналізуючи спірні правовідносини, доводи й аргументи сторін, суд відзначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з абз. 1 п. 44.1 Податкового кодексу України (тут і далі нормативно-правові акти в редакції, релевантній на час спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Абзацом 2 цього ж пункту встановлено, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.156-1 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться, зокрема, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до норм п. 198.2 Податкового кодексу України визначено загальне правило віднесення сум податку до податкового кредиту, за яким датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як визначено п. 198.3 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 Податкового кодексу України.

Як установлено п. 200.1 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 200.3 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 1 якого первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті, Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як визначено пп. 14.1.36 Податкового кодексу України, господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наведене підтверджує те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької, господарської та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування відповідних сум податкових вигод зокрема, шляхом формування податкового кредиту тощо виникають у першу чергу за фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду, наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення відповідних операцій. Наслідки для податкового обліку створює саме фактичний рух активів, що є першочерговою й обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє формально складені первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а платника податків права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Розглянувши ж документи, які були складені учасниками відповідних правовідносин із виконання робіт (ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» і ПП «Захід Госпторг»), суд приходить до переконання, що вони (договори, які вказані вище) є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення (у відповідності до погоджених умов) конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких осіб.

А первинні документи, які складалися сторонами для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеними договорами та для їх документування (зазначені вище акти), за своїм змістом засвідчують факти виконання відповідних робіт (доручених позивачем ПП «Захід Госпторг»).

Також до матеріалів справи долучені документи, які додатково свідчать про реальність здійснення операцій, а зокрема, докази від третіх осіб (замовників) щодо виконання будівельних робіт на відповідних об?єктах саме ПП «Захід Госпторг», здійснення замовлених робіт на об?єктах тощо.

Таким чином, суд оцінює всі наведені вище докази в сукупності як такі, що можуть підтверджувати реальне здійснення документованих господарських операцій, позаяк вони не містять таких істотних дефектів, які би унеможливлювали ідентифікації операції, її змісту та її учасників, а в документованих операціях наявний економічний зміст і відсутні суперечності, які би ставили під сумнів виконання зазначених операцій суб`єктами господарювання (позивачем і його контрагентом). Зазначені докази можуть засвідчувати дійсних рух активів між учасниками правовідносин і мають під собою раціональне й належне підґрунтя.

У цьому контексті суд відзначає, що окремі недоліки наданих документів не нівелюють їхню доказову силу та не є підставою неможливості їх врахування при оцінці обставин спірної справи. Відповідно до сформульованого Верховним Судом підходу, формальні недоліки у первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, мають оцінюватися у сукупності з іншими обставинами. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. У свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов`язань суб`єкта господарювання, а не повноваженнями осіб зі складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції. Про що зазначено, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2018 року у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 року у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 року у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 року у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 року у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 року у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 року у справі №500/2733/18, від 22.03.2021 року у справі №440/545/19, від 19.06.2018 року у справі №826/7704/16, від 17.04.2018 року у справі №820/475/17, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16, від 17.04.2018 року у справі №820/475/17, від 05.06.2018 року у справі №809/1139/17, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 26.06.2018 року у справі №808/2360/17, від 20.02.2018 року у справі №809/117/13-а, від 29.07.2020 року у справі №200/5834/19-а, від 11.09.2019 року у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 року у справі №280/5058/18, від 22.11.2021 року у справі №0670/2176/11.

Оцінюючи ж доводи відповідача на заперечення реальності здійснення позивачем задокументованих господарський операцій та на обґрунтування своїх висновків про порушення позивачем податкового законодавства, які були покладені в основу оспорюваних рішень, суд надає їм критичної оцінки, позаяк, вони не можуть вважатися такими, що повністю і достовірно доводять протиправність діяльності саме позивача та, відтак, не є такими, що безсумнівно підтверджують правомірність застосування до позивача відповідальності.

У цьому контексті суд у першу чергу підкреслює, що контролюючим органом базовано свої висновки в основному на даних щодо діяльності контрагента позивача, а також його подальших ділових партнерів.

Однак, самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача (який не був безпосереднім учасником відповідних правовідносин) на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість.

Суд зазначає, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків (позивача) з недобросовісними платниками податків із метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями цих осіб чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

У нашому ж випадку, відсутні які-небудь достовірні свідчення про те, що ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ» було обізнане або навіть могло бути обізнане з неналежною діяльністю ПП «Захід Госпторг» чи його дальших контрагентів. Більш того, наявні у справі документи вказують на те, що в позивача не повинен був виникати розумний сумнів у сумлінності ПП «Захід Госпторг» як суб?єкта господарювання та платника податків. Зокрема, в такої особи наявний офіційний штат працівників, матеріальні ресурси.

У цьому контексті слід покликатися також на практику Європейського суду з прав людини, який окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні по справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п. 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

А відтак, навіть за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентом позивача чи іншими особами (подальшими фігурантами по ланцюгу постачання), це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем, що може мати місце тільки в разі обізнаності позивача з такими порушеннями, в їх сприянні тощо (про що зазначено вище).

При цьому, суд критично оцінює покликання контролюючого органу на нібито очевидну недостатність ресурсів для виконання ПП «Захід Госпторг» всіх декларованих робіт (на користь позивача та інших суб?єктів), позаяк, це не може в безсумнівному порядку застосовуватися саме до ТОВ «ЕКОНОМБУД-ЛВ», а відноситься до категорії припущень (незрозуміло чому контрагент не міг виконати своїми ресурсами роботи, замовлені позивачем).

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем аргументи не знайшли свого підтвердження та базуються на необґрунтованих припущеннях, а тому, податкові повідомлення-рішення, які були складені через такі обставини, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є підставним й підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з нормами ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд розподіляє обґрунтовані та підтверджені судові витрати на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМБУД-ЛВ» (; вул. Городоцька, 174, м. Львів) до Головного управління ДПС у Львівській області (; вул. Стрийська, 35, м. Львів) про визнання бездіяльності протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.10.2020 року №.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 13.10.2020 року №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (; вул. Стрийська, 35, м. Львів) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОНОМБУД-ЛВ» (; вул. Городоцька, 174, м. Львів) витрати по сплаті судового збору у сумі 7392 (сім тисяч триста дев`яносто дві) грн 28 коп.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Сасевич О.М.