Справа № 130/3659/21
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2022 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

при секретарі Штойко О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Жмеринка справу за адміністративним позовом адвоката Смірнова Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про оскарження рішення в справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Смірнов С.М. в інтересах ОСОБА_1 23.12.2021 року звернувся з даним адміністративним позовом до Жмеринського міськрайонного суду із вимогами щодо визнання протиправною та скасування постанови від 13.12.2021 року серії БАБ №152041 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2021 року інспектором СРПП Хмільницького РВП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Лукіянчуком А.М. ухвалено постанову серії БАБ №152041 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн, з підстав того, що 13.12.2021 року о 10:57 хвилин в с.Війтівці по вул. Миру водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом "ГКБ 8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , без відповідної категорії С1Е, тобто не маючи права керувати даним транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.1, 2.4 ПДР. Зазначив, що вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посадовою особою суб`єкта владних повноважень не було надано жодних належних та допустимих доказів його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, розгляд справи не було проведено взагалі, копію постанови позивачу на місці зупинки не було вручено, працівники поліції просто втекли з місця зупинки позивача, після звернення останнього на гарячу лінію Національної поліції, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Вказав, що йому невідомо яким чином відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, адже розгляд справи про адміністративне правопорушення не відбувався взагалі, ніхто не повідомляв позивача ОСОБА_1 про завершення такого розгляду безпосередньо 13.12.2021 року, протиправно обмеживши ОСОБА_1 у праві отримати правову допомогу, посадова особа суб`єкта владних повноважень не повідомляла ОСОБА_1 про прийняте рішення шляхом оголошення змісту та вручення копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 він має право керування транспортними засобами категорії В, С (з 10.10.1998 року) та НОМЕР_4 (з 11.01.2006 року). Тобто, позивач має відкриту категорію СЕ, відповідно має право на керування вантажним транспортним засобом, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кг, до складу яких входить причіп, повна маса якого перевищує 750 кг. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , автомобіль "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , має повну масу 10500 кг. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , причіп "ГКБ8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , має повну масу 7080 кг. Отже, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом "ГКБ 8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , мав відкритою відповідну категорію водійського посвідчення, а суб`єкт владних повноважень інспектор Лукіянчук А.М. з незрозумілих причин та підстав, не врахувавши всі обставини та докази, не бажаючи почути пояснень ОСОБА_1 , вирішив винести оскаржувану постанову та притягнути позивача до адміністративної відповідальності, наклавши стягнення у вигляді штрафу (а.с.1-8).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28.12.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.25).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 05.01.2022 року відкрито провадження у даній справі з повідомленням сторін (а.с.29).

Сторони за їх належним викликом в судове засідання 24.12.2021 року не з`явилися.

18.02.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача ГУНП у Вінницькій області Господарець А.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що ГУНП у Вінницькій області не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до вимог ст.258,283 КУпАП. Стягнення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, накладено у межах наданих повноважень і під час виконання службових обов`язків, були здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України. зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №152041 від 13.12.2021 року. Доказом того, що позивач скоїв адміністративне праопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення Правил дорожнього руху, встановлює наявність адміністративного правопорушення. Обставини вчинення правопорушення стверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко вбачається час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.34-36).

В судове засідання учасники справи за їх викликом не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Смірнов С.М. попередньо подав заяву щодо розгляду справи у його відсутність та відсутність позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, які просив задоволити, також просив не брати до уваги відзив відповідача, оскільки він не містить жодного доказу на підтвердження правомірності дій працівника Хмільницького районного відділу поліції.

Представником відповідача ГУНП у Вінницькій області за наслідком його належного виклику причин своєї неявки не повідомлено, ніяких клопотань не представлено, що у відповідності до положень ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно положень ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно вимог ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Судом встановлено, що 13.12.2021 року поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Лукіянчуком А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №152041 від 13.12.2021 року, у якій зазначено, що ОСОБА_1 13.12.2021 року, керував транспортним засобом "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом "ГКБ 8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , без відповідної категорії С1Е. Даною постановою посадової особи відповідача на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП (а.с.13).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.1,2,3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Згідно ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч.2,3 ст.283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити низку загальних відомостей і реквізитів, а саме:

найменування органу (посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, щодо якої розглядається справа;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте в справі рішення.

Постанова в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, окрім даних, передбачених ч.2 ст.283 КУпАП, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративною правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент учинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів і можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог п.3,4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені статтею 277 КУпАП.

У випадках, передбачених ч.1 ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ч.1 ст.268 КУпАП та ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно диспозиції ч.2 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Так, постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена 13.12.2021 року поліцейським СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Лукіянчуком А.М., який, діючи від імені територіального органу Національної поліції відповідача у справі ГУНП у Вінницькій області відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення включно за ч.2 ст.126 КУпАП.

Також судом встановлено, що за змістом оскаржуваної постанови відповідача від 13.12.2021 року відсутні посилання на жоден доказ.

При цьому, ствердження у відзиві представника відповідача ГУНП у Вінницькій області, що доказом вчинення позивачем адміністративного правоорушення може бути візуальне спостереження працівником органу Національної поліції за дотриманням Правил дорожнього руху у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, вочевидь не доведене за наслідком непредставлення жодного доказу здійснення відповідного фіксування, яким не є власне оскаржувана постанова, так як остання є рішенням уповноваженого працівника відповідача, що повинно прийматися на підставі аналізу заздалегідь здобутих доказів.

Зокрема, згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року в справі №338/1/17, визначено, що постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Разом з тим, суд визнає незаконність оскаржуваної постанови, так як вона не містить посилання на відповідні відомості, а також суду не представлено жодних доказів щодо відсутності відповідної категорії водійського посвідчення щодо права позивача керування відповідними транспортними засобами, саме наявність чи відсутність чого на час дати винесення оскаржуваної постанови повинен був встановлюваати та оцінювати поліцейський СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Лукіянчук А.М. у якості доказу обставин, що передбачаються для доведеності вини особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Натомість суд визнає арґументованим твердження сторони позивача стосовно наявного права ОСОБА_1 керування транспортними засобами категорії СЕ з 11.01.2006 року, тобто включно станом на час винесення оспорюваної постанови від 13.12.2021 року, обставини чого належно доведено копією його посвідчення водія серії НОМЕР_7 (а.с.14).

Відповідно до положень п.2.13 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, встановлено, що транспортні засоби належать, зокрема до таких категорій: С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

З копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 встановлено, що автомобіль "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом "ГКБ 8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , якими у складі составу транспортних засобів на момент його зупинки 13.12.2021 року керував ОСОБА_1 , мають повну масу НОМЕР_8 кг та 7080 кг відповідно (а.с.15,16).

Отже, виходячи з наведених вище вимог п.2.13 Правил дорожнього руху, відсутність у позивача ОСОБА_1 відкритої водійської категорії С1Е не становить в даному конкретному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, щодо керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, як це помилково визначено в оскаржуваній постанові відповідача, оскільки категорія С1Е є заздалегідь недостатньою щодо права керування составом транспортних засобів з тягачем категорії С, власне яким є автомобіль "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , з огляду на перевищення дозволеної максимальної маси 7500 кілограмів, обмеженої законом для составу транспортних засобів з тягачем категорії С1.

Відтак право керування вказаним составом транспортних засобів у складі тягача "ЗИЛ 4331", державний номерний знак НОМЕР_1 , із причіпом "ГКБ 8328", державний номерний знак НОМЕР_2 , можливе виключно при наявності водійської категорії СЕ, належно відкритою яку має позивач ОСОБА_1 , обставини чого неправомірно не враховані посадовою особою відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що всупереч власного обов`язку суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, відповідачем ГУНП у Вінницкій області не представлено суду доказів, які би доводили вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, та правомірності накладеного адміністративного стягнення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Відтак, враховуючи, що в ході судового розгляду не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності оспорюваної постанови поліцейського СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Лукіянчука А.М., винесення якої заздалегідь не може ґрунтуватись виключно лише на власному сприйнятті відповідних обставин працівником поліції, а усі сумніви щодо доведеності вини належить тлумачити на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю відповідачем суб`єктом владних повноважень правомірності його оспорюваного рішення та наявності у діях водія ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, постанова від 13.12.2021 року про накладення на останнього адміністративного стягнення підлягає скасуванню судом та провадження в адміністративній справі належить закрити, що визначає підстави задоволення вимог адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в загальній сумі 908 грн (а.с.9,28), тому вказані судові витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУНП у Вінницькій області за відповідною ставкою щодо вимог фізичної особи при зверненні до адміністративного суду, що діяла на момент подання адміністративного позову.

Також позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Враховуючи, що позивачем на виконання вимог закону належно представлено договір про надання правової допомоги від 20.12.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 20.12.2021 року про здійснену у розмірі 3000 грн оплату правової допомоги (а.с.18-20,21), що є співмірним із складністю справи та переліком і обсягом виконаних адвокатом процесуальних дій, які відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим, суд приходить до висновку про необхідність компенсації витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. Тому з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача також витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.7, 9, 126, 222, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 288 КУпАП, ст.1, 2, 8-10, 77, 156, 241-246, 250, 268, 269, 271, 286, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову інспектора СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Лукіянчука А.М. серії БАБ №152041 від 13.12.2021 року про накладення за ч.2 ст.126 КУпАП адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, провадження в адміністративній справі щодо останнього закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій областії (м.Вінниця, вул. Театральна, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , мешканця АДРЕСА_1 ) 908 гривень судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16.05.2022 року.

Суддя Вернік В.М.