Справа № 460/15580/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2022-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2022 року м. Рівне №460/15580/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 25 жовтня 2021 року № 95 про відмову у призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

2) зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 21 жовтня 2021 року.

За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що після досягнення віку 45 років вона звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме як жінці, що має стаж роботи не менше 15 років, з яких 7 років 6 місяців стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії була передана для розгляду відповідачу-2. За наслідками розгляду такої заяви відповідачем-2 прийняте рішення від 25 жовтня 2021 року № 95, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з тих підстав, що остання не досягла віку 50 років як це передбачено пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача-2, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії й наразі в чинному законодавстві існує колізія між нормою пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», яка встановлює для жінок, що були зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, право на призначення пенсії після досягнення віку 50 років, та нормою пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), яка встановлює для жінок відповідної категорії право на призначення пенсії після досягнення віку 45 років. На думку позивача, така колізія має вирішуватися шляхом застосування найбільш сприятливого для неї підходу, тобто використання вікового цензу на рівні 45 років та, відповідно, призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також у позовній заяві позивачем зроблене застереження щодо неправильного обчислення відповідачем-2 її пільгового стажу. За наведених обставин, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач-1 вказує, що у відповідності до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Як вказує відповідач-1, згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та даними, що містять в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 49 років 1 місяць 15 днів з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1, який становить 21 рік. Разом з тим, станом на день звернення до пенсійного органу позивач не досягнула віку 50 років, а відтак ще не набула права на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». При цьому, відповідач-1 наголосив, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії вказана вище норма права була чинною та неконституційною не визнавалася. Щодо покликання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, то відповідач-1 зауважив, що на виконання названого судового рішення Верховною Радою України не були внесені зміни до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З огляду на вказане, відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач-2 позовну заяву також не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач-2 наводить у своєму відзиві нормативно-правове обґрунтування відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення нею віку 50 років, тотожне зазначеному у відзиві відповідача-1. Також відповідач-2 зазначив, що до страхового стажу позивача не був зарахований період догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про одержання паспорта та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. З урахуванням вказаного відповідач-2 обчислив загальний (страховий) стаж позивача на рівні 49 років 1 місяць 15 днів, з яких пільговий стаж становить 21 рік 0 місяців 9 днів. Таким чином, відповіда-2 стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

16 листопада 2021 року позовна заява надійшла до суду.

18 листопада 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09 грудня 2021 року відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву.

16 грудня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача.

17 грудня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача щодо залучення до участі у справі співвідповідача.

12 січня 2022 року до суду від відповідач-2 надійшов відзив на позовну заяву.

Обставини справи, встановлені судом:

11 жовтня 2021 року позивачу виповнилося 45 років.

21 жовтня 2021 року позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії.

На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, заява позивача про призначення пенсії була скерована для розгляду до відповідача-2.

25 жовтня 2021 року відповідач-2 прийняв рішення № 95 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Обґрунтовуючи вказане рішення, як слідує з його змісту, відповідач-2 покликається на приписи пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» та недосягнення позивачем віку 50 років на момент звернення за призначенням пенсії.

Листом від 29 жовтня 2021 року за № 1700-0205-8/45450 відповідач-1 скерував до позивача копію рішення про відмову у призначенні пенсії від 25 жовтня 2021 року № 95.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

В свою чергу, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-ІV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону № 1058-ІV).

Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ (далі Закон № 2148-VIII) було доповнено Закон № 1058 розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян», зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11 жовтня 2017 року.

Закон № 1058-IV є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Преамбулою Закону № 1058-ІV встановлено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, Закон № 1058-ІV, як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом № 2148-VIII, з 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року (пункт 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV).

Разом з тим, пункт «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, в редакції що була чинною до 01 квітня 2015 року, встановлював, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII), на підставі якого пункт «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII викладений в новій редакції, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.».

Однак, в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020) були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

При цьому, в Рішенні № 1-р/2020 Конституційний Суд України вказав на те, що ідентична викладеній у Законі № 213-VІІІ правова норма щодо збільшення пенсійного віку, яка міститься в Законі № 2148-VIII та якою доповнено Закон № 1058-ІV, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

За висновком Конституційного Суду України, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення № 1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), належать особи, які працювали до 1 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 1 квітня 2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.

Так, зокрема, у Рішенні № 1-р/2020 зазначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.».

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено (пункт 5 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років, за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в названому рішенні Конституційного Суду України.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року по справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 56 постанови від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилось 45 років, станом на 01 квітня 2015 року вона працювала на посадах та мала стаж (загальний та пільговий), передбачені пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Більше того, за змістом заяв по суті відповідачами не заперечується факт наявності у позивача загального (страхового) та пільгового стажу в обсязі, достатньому для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Тобто, єдиним спірним питанням в межах цієї адміністративної справи є вік, з якого позивачу може бути призначена така пенсія.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 як найбільш сприятливий підхід для ОСОБА_1 , а не Закону № 1058-ІV, у зв`язку з чим відмова відповідача-2 в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею необхідного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача від 25 жовтня 2021 року № 95 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, з 21 жовтня 2021 року, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, що пенсійного віку позивач досягла 11 жовтня 2021 року, з за призначенням пенсії звернулася 21 жовтня 2021 року, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсія останній має бути призначена з 12 жовтня 2021 року, а не 21 жовтня 2021 року, як про це просить позивач.

Вказане, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, зумовлює для суду необхідність виходу за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) шляхом ухвалення рішення про зобов`язання призначити їй пенсію з 12 жовтня 2021 року.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 Порядку № 22-1 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

- заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб;

- заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436;

- заява про призначення пенсії може подаватись представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із пунктом 1.8 Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:

- рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;

- рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

За приписами пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Вищевказане свідчить про те, що розгляд документів та безпосередньо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії розглядає пенсійний орган за принципом екстериторіальності. Тобто, не за місцем проживання/реєстрації пенсіонера.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 12 жовтня 2021 року.

В той же час, не підлягають до задоволення, як такі, що заявлені передчасно, вимоги позивача про зобов`язання відповідача-1 виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, виплаті пенсії передує її призначення. Тобто за відсутності рішення пенсійного органу про призначення особі пенсії сама виплата пенсії є неможливою. У справі, що розглядається, відповідачем-2 було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, через що відповідач-1 з об`єктивних причин не проводив її виплату, а тому на час вирішення цієї справи спору щодо безпосередньої виплати позивачу пенсії ще не існує. Суд наголошує, що відповідач-2 ще не ухвалював рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у частині отримання пенсійних виплат будуть порушені відповідачем-1. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Щодо висловлено позивачем у позовній заяві застереження про неправильний обрахунок відповідачами її пільгового стажу, то суд зауважує, що в силу вимог частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Враховуючи, що в межах цієї адміністративної справи позивачем не була заявлена позовна вимога щодо зобов`язання відповідачів здійснити належний обрахунок (перерахунок) її пільгового стажу, тому відповідні обставини судом не досліджуються і судове рішення з цього питання не ухвалюється.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

А згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачем-2 не було доведено правомірність оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії. При цьому, судом не було встановлено обставин допущення відповідачем-1 протиправної поведінки в спірних правовідносинах.

З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень частини третьої статті 139 КАС України, у зв`язку з чим на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 належить стягнути половину судового збору в сумі 908 грн, сплаченого на підставі квитанції від 12 листопада 2021 року №59271527, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 25 жовтня 2021 року №95.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 жовтня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 травня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА АНДРЕЯ, будинок 10,м.Львів,79016, ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885)

Суддя Н.В. Друзенко