Справа № 523/17526/21
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2022-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Жекової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси,адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Павленко В.А., Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Павленко В.А., Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, яким просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4777339 від 15.09.2021 року про накладення стягнення в розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП; закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.09.2021 року о 22год.35хвил. за адресою: м.Одеса, вул. Заболотного, 20, інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Павленко В.А. визнано винним ОСОБА_1 в порушенні п. 2.4а Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, в результаті чого складено оспорювану позивачем постанову. Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав: 1) інспектором порушено процедуру розгляду справи не оголошено посадову особу, яка розглядає справу; не були вирішені заявлені позивачем клопотання, зокрема про відкладення розгляду справи та надання правової допомоги, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у справі; 2) відсутні докази порушення позивачем п. 18.1 та/або п.18.4 Правил дорожнього руху, тому біли відсутні підстави для зупинки позивача та пред`явлення вимоги щодо надання документів; 3) відсутні докази порушення позивачем п.2.4а Правил дорожнього руху; 4) відсутній акт огляду і тимчасового затримання транспортного засобу позивача, який повинен був складатись, згідно вимог Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1102.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.09.2021 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито позовне провадження у справі.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 з`явився, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Заявою від 18.05.2022 року просив провести судове засідання у його відсутність, прийнявши рішення по справі.

Відповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не забезпечив явку свого представника до судового засідання, про дати судових засідань був належним чином повідомлений судом, зокрема шляхом надіслання судом судової повістки на його офіційну електронну адресу, в порядку п.1 ч.3 ст. 124 КАС України. Відповідач надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки: 1) інспектором дотримано процедуру розгляду справи оголошено посадову особу, яка розглядає справу, були вирішені заявлені позивачем клопотання, зокрема: надана можливість на отримання правової допомоги, якою позивач не скористався; законодавець передбачає розгляд такої справи на місці вчинення правопорушення, тому підстав для відкладення розгляду справи у інспектора не було; 2) відповідачем надані суду докази порушення позивачем п.2.4а та п. 18.1, п.18.4 Правил дорожнього руху відеозаписи з автомобільного відеореєстратора та з нагрудної портативної камери працівника поліції;

Відповідач Інспектор Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенант поліції Павленко В.А. до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дати судових засідань шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу Управління патрульної поліції в Одеській області, в порядку п.1 ч.3 ст. 124 КАС України.

У зв`язку із тим, що учасники справи не з`явились у судове засідання 18.05.2022 року, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, учасники справи надали суду свої пояснення та докази, позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, суд дійшов висновків про відсутність перешкод для розгляду справи, а тому перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні, в порядку ч.9 ст.205, ч.4 ст. 250 КАС України.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4777339 від 15.09.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 286 КАС України, ОСОБА_1 міг подати позовну заяву щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, протягом десяти днів з дня ухвалення відповідної постанови, тобто до 27.09.2021 року включно.

Судом встановлено, що позовна заява надійшла до суду 24.09.2021 року.

За викладених обставин, враховуючи зміст ч.2 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновків що позовну заяву про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 15.09.2021 року, серія ЕАО №4777339, подано ОСОБА_1 у встановлені законом строки.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що 15 вересня 2021 року інспектором лейтенантом поліції 2бат. 4 роти УПП в Одеській області Павленко Валентином Анатолійовичем стосовно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАО №4777339, за частиною першої статті 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно описової частини оскаржуваної постанови серії ЕАО №4777339 від 15 вересня 2021 року: водій ОСОБА_1 15.09.2021 року о 22год.35хвил. за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Заболотного, 20, керуючи транспортним засобом TOYOTA HILUX НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинився транспортний засіб, не надав переваги пішоходам, які знаходились на ньому, та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію, чим порушив п. 2.4.а ПДР керування транспортним засобом особою, не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою установлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Вимогами п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Приписами ст. 268 КУпАП установлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало не надання позивачем переваги в русі пішоходам, які знаходились на нерегульованому пішоходному переході, та не пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транссопртного засобу, порушення вимог п. 2.4.а ПДР.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За приписами частини 1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ненадання ОСОБА_1 , на вимогу інспектора патрульної поліції Павленко В.А., посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб. Зокрема, крім відеозапису з нагрудної камери працівника поліції 01800-001800, це також підтверджується поясненнями самого ОСОБА_1 , який не заперечував цю обставину, посилаючись на безпідставне зупинення його транспортного засобу, порушення поліцейським процедури розгляду справи.

При цьому, доводи позивача про те, що він не зобов`язаний був пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, оскільки ПДР він не порушував та доказів такого порушення матеріали справи не містять, суд вважає помилковими, оскільки підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити документи.

Окремо варто зауважити, що за правилами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, накладення відповідачем стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли би факт порушення правил проїзду нерегульованого пішохідного переходу не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17, від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи із наведеного, суд дійшов висновків про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Разом із цим, матеріалами справи підтверджується, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням позивача було те, що він керуючи транспортним засобом, наближаючи до нерегульованого пішоходного перехода, перед яким зупинився транспортний засіб, не надав переваги пішоходам, які знаходились на ньому.

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до п. 18.4 Правил дорожнього руху, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Суд вважає за необхідне зазначити, що порушення позивачем правил проїзду нерегульованого пішохідного переходу також знайшло своє підтвердження матеріалами справи, зокрема відеозаписом з відеореєстратора працівників поліції, наданим відповідачем разом із відзивом на позовну заяву.

Так, із оглянутого судом відеозапису вбачається, що транспортний засіб позивача проїхав нерегульований пішохідний перехід, на якому вже перебували пішоходи, тобто вони вже вступили на перехід.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 04.12.2019 сформував такий правовий висновок (справа № 751/4821/17 №751/4821/17).

Вимога пункту 18.1 ПДР передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

У судовому засіданні позивач не заперечував проїзд нерегульованого пішоходного переходу, коли на ньому вже перебували пішоходи, однак зазначив що він знизив швидкість, між ним та пішоходами була достатня відстань, а тому він не створив для пішоходів жодних перешкод та небезпеки.

Суд вважає, що у межах спірних правовідносин, позивач ОСОБА_1 не надав перевагу пішоходам на нерегульованому пішохідному переході, які почали рух через проїзну частину. У момент їх переходу, коли вони вже вступили на перехід, проїхав автомобіль позивача, хоча автомобіль поруч з ним повністю зупинився, що підтверджується відеозаписом з відеореєстратора, наданим стороною відповідача.

Враховуючи вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, суд вважає що у працівників поліції існували усі правові підстави для зупинки ОСОБА_1 та пред`явлення вимоги надання посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію.

При цьому, відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора поліції за № 01800-001800, наявним в матеріалах справи, та оглянутим судом, підтверджено повідомлення позивача працівником патрульної поліції про причину зупинки, та в подальшому надано відповідні докази на їх підтвердження, які позивачем не визнано та вказано, що останній не порушував правил дорожнього руху.

Суд вважає, що висловлена в даному випадку незгода позивача з об`ємом зібраних доказів стосовно проїзду нерегульованого пішохідного переходу, не позбавляє його обов`язку пред`являти для перевірки посвідчення водія.

Одночасно, надані суду відеозапис з автомобільного відеореєстратора та відеозапис з нагрудної камери поліцейського № 01800-001800, суд вважає належними та допустимими доказом по даній справі.

Статтею 251 КУпАП установлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74, ст. 75 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідно наголосити, що відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, які мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, яка знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Наведене дає підстави дійти до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, яка виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що долучені до справи відеозаписи фіксують вчинення позивачем правопорушення, стосуються процедури оформлення матеріалів правопорушення після зупинки керованого позивачем автомобіля інспектором поліції та розгляду справи інспектором.

Зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 15.09.2021р. за участі сторін в справі.

Технічка помилка в номері відеозапису бодікамери «1800» замість № 01800-001800, та формальна відсутність у змісті складеної оскаржуваної постанови застереження про технічний засіб відеокамери з автореєстратора, яким здійснено відеозапис, не можуть слугувати, за розглядуваних відносин, достатньою підставою для неврахування цих доказів.

При цьому, суд наголошує на тому, що ураховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися перевірці чи мало місце порушення особою правил дорожнього руху, за яке таку особу було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, суд вважає, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, та з автореєстратора підтверджують висновки інспектора щодо обставин справи, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, яке доводить наявність адміністративного правопорушення.

Стосовно посилань позивача на порушення процедури його притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із дослідженого судом відеозапису з нагрудної відеокамери інспектора поліції за №01800-001800 судом встановлено наступне:

-22:43:30 позивача зупинили працівники поліції, представились, повідомили про те що здійснюється фіксація процесу; 23:02:50 працівники поліції вдруге представились, на вимогу позивача, йому були надані посвідчення;

Наведені судом обставини спростовують доводи позивача про те, що працівники поліції не представились, чим було порушено процедуру його притягнення до адміністративної відповідальності.

-22:43:37 позивачу повідомили причину зупинки, у подальшому представлено докази вчинення правопорушення;

-23:07:00 позивачу роз`яснено його права;

-23:07:42 позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи;

-23:07:58 клопотання позивача про відкладення розгляду справи було відхилено, наведено мотиви;

-23:08:27 позивачу була надана можливість скористатись послугами адвоката, зателефонувати адвокату;

У подальшому, позивачем неодноразово заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, та продовження розгляду справи не за місцем вчинення правопорушення, із посиланням на перебування в автомобілі дитини та необхідність отримання правової допомоги. Дані клопотання були відхилені.

Наведені обставини підтверджують те, що інспектором поліції Павленко В.А. було дотримано процедуру притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема позивачу була запропонована відповідна можливість скористатись послугами адвоката, однак позивач взявши невелику паузу зазначив, що для забезпечення участі адвоката необхідно відкласти розгляд справи, розглянувши справу в іншому місті.

Суд вважає за необхідне зазначити, що положення КУпАП не передбачають можливості відкладення розгляду справи.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз`яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Згідно приписів ч. 3 ст. 254 та ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося, а оскаржувана постанова вірно складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП України.

Відповідно до вищевикладених роз`яснень Конституційного Суду України та норм КУпАП, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно застосовано скорочене провадження у справі про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачу була надана можливість отримання правової допомоги, разом із тим останній даним право не скористався, наполягаючи на відкладенні розгляду справи та розгляді справи не за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4777339 від 15.09.2021 року мали місце, суд не знаходить підстав для скасування наведеної постанови, та вважає що не підлягають задоволенню позовні вимоги, пред`явлені до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, з наведених вище підстав.

При цьому, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні позовних вимог до Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Павленко В.А.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: передбачені ч.4 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.4 ст. 126 КУпАП уповноважені особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції України.

Отже, уповноваженні особи відповідного орану не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.182 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно з ч.3 ст.48 КАС України якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача, понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Суд, за результатами розгляду справи, відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

В даному випадку, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа №724/716/16-а), у постанові від 17.06.2020 (справа № 127/6881/17).

За викладених обставин, внаслідок невірно встановленого позивачем кола відповідачів по даній справі, а саме невірного визначення в якості відповідача - Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Павленко В.А., суд дійшов висновків про відмову в позові до даного відповідача з наведених підстав.

Основною умовою під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постановах від 29.04.2020 року по справі № 283/2460/16-а та від 17.03.2020 року по справі № 334/8803/16-а).

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода ОСОБА_1 щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких підстав суд вважає, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕАО № 4777339 від 15.09.2021 є законною та скасуванню не підлягає.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 19, 72, 90, 241, 243, 293, 295, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4777339 від 15.09.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Павленко В.А., Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.05.2022 року.

Суддя: К.О. Далеко