Справа № 420/4525/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4525/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 березня 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, в якому позивач просить суд стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року у справі №420/5590/21 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 07.08.2021 року по 27.01.2022 року в розмірі 16467,08 гривень.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року по справі №420/5990/21, задоволено позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора. У подальшому, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року залишено без змін.

Також, позивач вказує, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 27.01.2022 року №172к наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 10.03.2021 року №385к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано. Поновлено позивача на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та в органах прокуратури з 16.03.2021 року.

Таким чином, на переконання позивача, у період з 06.08.2021 року по 27.01.2022 рік рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконувалось, що є затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, тому є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі №420/5990/21 щодо поновлення ОСОБА_1 виконані Одеською обласною прокуратурою добровільно після надання ОСОБА_1 належним чином засвідчених копій судових рішень.

Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності адміністративного судочинства, який у даному випадку полягає в розпорядженні позивачем на власний розсуд своїми вимогами, відповідач вважає, що вини обласної прокуратури в затримці виконання вищевказаного судового рішення немає.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

01 квітня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про залишення позову без розгляду (вхід. №ЕП/9115/22), який було направлено позивачу в порядку передбаченому ч.3 ст162 КАС України.

05 квітня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №13245/22), а також заперечення проти клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (вхід. №13244/22).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року, в задоволенні клопотання Одеської обласної прокуратури про залишення без розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення відмовлено.

Станом на 19 травня 2022 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 у період з 17 липня 2012 року по 15 березня 2021 року безперервно працював в органах прокуратури України на посадах прокурора прокуратури м. Євпаторії, прокурора прокуратури Київського району м. Одеси, прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10.03.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15 березня 2021 року.

Вказаний наказ оскаржений позивачем у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року по справі 420/5990/21, позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ), Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) про визнання протиправним та скасування рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування наказу керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури, поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, що є рівнозначною посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області, а саме на посаді прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси та органах прокуратури з 15 березня 2021 року, стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.03.2021 по дату винесення судового рішення задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Десятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №1 від 04 грудня 2020 року;

- визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури №385к від 10 березня 2021 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури або на рівнозначній посаді з 15 березня 2021 року;

- стягнуто з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.03.2021 року по 06 серпня 2021 року в сумі 111667 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань);

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 24566,74 грн. (без урахування обов`язкових відрахувань);

- стягнуто з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.;

- стягнуто солідарно з Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) та Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року, апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року залишено без змін.

На виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 27.01.2022 року №172к наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 10.03.2021 року №385к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області та в органах прокуратури з 16.03.2021 року.

Вважаючи, що несвоєчасне виконання відповідачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року по справі №420/5990/21, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 , позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 зазначив, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини» «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 у справі №420/5990/21, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 1116,67 грн., також вказане підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Одеської обласної прокуратури №21-86 від 23.03.2021 року (а.с.41).

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже з урахуванням ч.4 ст.78 КАС України, суд вважає за необхідне взяти за основу розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду та зазначеного у відповідній довідці.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, судом враховано період з 06.08.2021 року (дата винесення рішення суду першої інстанції про негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді) по 27.01.2022 року (дата прийняття наказу про поновлення на посаді).

Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №3501-06/219 від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік»:

- кількість робочих днів у серпні 2021 року складає 21, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 16);

- кількість робочих днів у вересні 2021 року складає 22, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 22);

- кількість робочих днів у жовтні 2021 року складає 20, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 20);

- кількість робочих днів у листопаді 2021 року складає 22, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 22);

- кількість робочих днів у грудні 2021 року складає 22, (кількість днів затримки виконання рішення суду 22).

Згідно листа Міністерства економіки України від 19.08.2021 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік», кількість робочих днів у січні 2022 року складає 19, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 16).

З урахуванням вищевикладеного, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду за період часу з 06.08.2021 року по 27.01.2022 рік, а саме: оскільки нарахована середньоденна заробітна плата становить 1116,67 грн., а кількість днів затримки виконання рішення суду складає 118 днів, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з Одеської обласної прокуратури складає 131 767,06 грн. (118*1116,67=131 767,06).

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності в частині невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді, а отже судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги про затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи позивач буде пред`являти виконавчий документ до виконання в частині поновлення його на посаді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі №591/772/17.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стосовно тлумачення в даній справі норм законів суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в п.67 в справі «Вєренцов проти України» (Заява N 20372/11) зазначив, що як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права … існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 1 317 грн. 67 коп., згідно квитанції №N1FAG3138M від 16 березня 2022 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення задовольнити частково.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року у справі №420/5590/21 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 07.08.2021 року по 27.01.2022 року в розмірі 131 767 гривень 06 копійок (сто тридцять одна тисяча сімсот шістдесят сім гривень шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 317 грн. 67 коп. (одна тисяча триста сімнадцять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Одеська обласна прокуратура (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ).

Суддя С.О. Cтефанов