Справа № 260/5932/21
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/5932/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , - не з`явився,

відповідача: Закарпатська обласна прокуратура, представник - Романюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 18 травня 2022 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури, яким, враховуючи заяву про зміну позовних вимог просить:

- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 року по 11.12.2020 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі - 1197823,20 грн.;

- стягнути з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 11.03.2021 року по 25.11.2021 року у розмірі - 134 722,86 грн.

Позовні вимоги, з урахування заяви про зміну таких, мотивовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 у справі № 826/18139/14, яке набрало законної сили та яким позивача поновлено на посаді, встановлено, що розрахунковий період вимушеного прогулу позивача тривав 1596 днів, а саме з 24.10.2014 по 10.03.2021 року. Упродовж вказаного строку посадовий оклад позивача змінювався згідно вимог законодавства. Позовна вимога про застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 вже була заявлена позивачем та розглянута судом у справі №826/18139/14. У той же час, вимога про стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення у період з 06.09.2017 по 11.12.2020 порушується вперше. Таким чином, позивач вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу за вказаний період у розмірі 1 197 823,20 грн.

Крім цього, позивач вважає, що у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, з відповідача належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що з аналізу заявлених позовних вимог та наявних у матеріалах справи документальних доказів, суд апеляційної інстанції у справі № 826/18139/14 при постановлені рішення, яке набрало законної сили, в цілому надав оцінку вимогам позивача щодо здійснення розрахунку середньої заробітної плати з коефіцієнтом підвищення посадового окладу. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, відповідач зазначив, що поновлення позивача на посаді є компетенцією Офісу Генерального прокурора, а не Закарпатської обласної прокуратури.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі № 826/18139/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року №1446к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, а саме посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 290 653,67 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати до Міністерства юстиції України відомості про відсутність підстав для застосування до позивача заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 826/18139/14 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2021 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 290 653,67 грн. та прийнято в цій частині нове рішення, яким дані вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 10.03.2021 у розмірі 1207964,52 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2021 залишено без змін.

Вказана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 826/18139/14 набрала законної сили з дати її прийняття.

Наказом Генерального прокурора від 24 листопада 2021 року № 412к поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.

Наказом Закарпатської обласної прокуратури від 25 листопада 2021 року № 725к заступнику прокурора Закарпатської області Савченку А.М. посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш, тимчасово визначено робоче місце у відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури.

Щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 року по 11.12.2020 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в розмірі 1 197 823,20 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) у редакції, що діяла до 12.12.2020, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6,7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку для обчислення часу вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 у справі №826/18139/14, встановлено, що згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури від 17.09.2020 №183-вих.2020 про доходи ОСОБА_2 його заробітна плата за серпень 2014 року склала 9740,16 грн., за вересень 2014 року - 18263,91 грн., а середньоденна заробітна плата, яка обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню 23.10.2014, складала 756,87 грн. Розрахунковий період вимушеного прогулу позивача тривав 1596 днів, а саме з 24.10.2014 року по 10.03.2021 року.

Разом з тим, упродовж вказаного строку посадовий оклад позивача змінювався згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505) та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Згідно інформації Закарпатської обласної прокуратури, наданої листом від 17.08.2021 № 21-163 вих-21, розмір посадового окладу заступника прокурора області (посади, яку позивач займав до звільнення) підвищувався відповідно до зазначених вище постанов Кабінету Міністрів України та становив у період:

- з 24.10.2014 по 30.11.2015 - 2790,00 грн.

- з 01.12.2015 по 05.09.2017 - 3488,00 грн.

- з 06.09.2017 по 10.03.2021 8170,00 грн.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013, оклад посади, яку позивач займав до звільнення у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 було збільшено з 2790,00 грн. до 3 487,50 грн. Коефіцієнт підвищення заробітної плати становив - 1,25 (3487,50 грн. / 2 790,00 грн.), а середньоденна заробітна плата відповідно склала (756,87 грн. х 1,25) - 946,09 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 оклад в черговий раз підвищено та він у період з 06.09.2017 по 10.03.2021 склав - 8170,00 грн., тобто коефіцієнт підвищення у цьому періоді становить (8170,00 грн. / 2790,00 грн.) - 2,93, а середньоденна заробітна плата відповідно (756,87 х 2,93) - 2217,63 грн.

Як вже зазначалось, необхідність застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передбачено п.10 Порядку.

При цьому, слід врахувати, що положення п. 10 Порядку були чинні до 12.12.2020, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100», якою цей пункт виключено.

Таким чином, розрахунок середньої зарплати за час вимушеного прогулу складає наступні періоди та суми:

- з 24.10.2014 по 30.11.2015 (276 робочих днів) з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 505 (756,87 гри. х 276 днів) 208 896,12 грн.; коефіцієнт підвищення - відсутній.

- з 01.12.2015 по 05.09.2017 (441 робочий день) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 1013 (946,09 грн. х 441 день) - 417 225,69 грн.; коефіцієнт підвищення - 1,25;

- з 06.09.2017 по 11.12.2020 (820 робочих днів) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 657 (2217,63 грн. х 820 днів) - 1 818 456,60 грн.; коефіцієнт підвищення - 2,93;

- з 12.12.2020 по 10.03.2021 (59 робочих днів) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України № 505 і № 657, а також постанови Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020 року, якою виключено п. 10 розділу IV Порядку № 100 щодо застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (756,87 грн. х 59 днів) - 44 655,33 грн.; коефіцієнт підвищення - скасовано.

При цьому, вимога про застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу у період з 01.12.2015 по 05.09.2017 (946,09 грн. середньоденна заробітна плата х 441 робочий день) - 417 225,69 грн. вже була заявлена позивачем та розглянута судом у справі № 826/18139/14.

В той же час, вимога про стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення у період з 06.09.2017 по 11.12.2020 (820 робочих днів) не розглядалась у справі № 826/18139/14 та порушується позивачем вперше.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про те, що вимоги стосовно стягнення середнього заробітку із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу за весь час вимушеного прогулу позивачем вже заявлялися та були вирішення судом у справі № 826/18139/14.

Суд звертає увагу, що у справі № 826/18139/14 позовні вимоги ОСОБА_2 не стосувалися застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу за весь час вимушеного прогулу, а лише у період з 01 грудня 2015 року по 05 вересня 2017 року.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням коефіцієнту підвищення за період з 06.09.2017 року по 11.12.2020 року (820 робочих днів) становить:

- 2217,63 грн. (середньоденна заробітна плата з урахуванням коефіцієнту підвищення -2,93) х 820 (робочих днів) = 1 818 456,60 грн.

З вказаної суми підлягає виключенню вже стягнута за цей період за рішеннями судів у справі № 826/18139/14 на користь позивача сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу без застосування коефіцієнту підвищення у розмірі - 620 633,40 грн. (середньоденна зарплата без коефіцієнту підвищення 756,87 грн. х 820 робочих днів), тобто 1 818 456,60 - 620 633,40 = 1 197 823,20 грн.

Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 року по 11.12.2020 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в розмірі 1 197 823,20 грн., є обґрунтованою, а тому таку слід задовольнити.

Помилковими на думку суду є доводи відповідача про те, що здійснити розрахунок середньої заробітної плати з коефіцієнтом підвищення неможливо, оскільки з 12.12.2020 набрали чинності зміни, внесені до Порядку №100 постановою Кабінету Міністрів України № 1213 від 09.12.2020, якою пункт 10 розділу IV Порядку, що передбачав можливість застосування коефіцієнту підвищення зарплати виключено. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, Верховний Суд у постанові від 30 червня 2021 року № 826/17798/14, де розглядався аналогічний правовий спір, дійшов висновку, що подібна аргументація, яка використана відповідачем та згаданим ним судом апеляційної інстанції для підтвердження неможливості застосування положень законодавства, які передбачають застосування коефіцієнту підвищення зарплати, ґрунтується на помилковій інтерпретації принципу дії закону в часі у площині даного спору.

Верховний Суд зауважив, що у даному випадку не йдеться про застосування процесуальних норм, а також відзначив, що при розгляді справи суд має враховувати ті матеріальні норми, які регулюють спірні правовідносини, що з-поміж іншого вимагає вибору відповідної редакції нормативно-правового акта.

Загалом у вимірі схожих фактичних обставин і правового регулювання правовідносин щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на посаді відповідно до статті 235 КЗпП України, Верховний Суд висловив згоду і підтримав підхід судів нижчих інстанцій, які при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовували коефіцієнт підвищення посадового окладу відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадку, коли у розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів згідно з актами законодавства.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у Постановах від 15 квітня 2020 року № 826/15725/17, від 17 червня 2020 року № 820/1505/18 , від 15 жовтня 2020 року № 826/5842/15.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення з Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в період з 11.03.2021 року по 25.11.2021 року у розмірі 134 722,86 грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також ч. 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Аналогічна за змістом норма міститься в п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, згідно якої негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі виплаті не підлягає.

Як встановлено судом, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі № 826/18139/14, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

24 листопада 2021 року наказом Генерального прокурора № 412к поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Закарпатської області з 24 жовтня 2014 року.

25 листопада 2021 року наказом Закарпатської обласної прокуратури № 725к заступнику прокурора Закарпатської області Савченку А.М. посаду якого ліквідовано наказом Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 46ш, тимчасово визначено робоче місце у відділі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Закарпатської обласної прокуратури.

Вказане свідчить про те, що в період з 11.03.2021 року по 25.11.2021 року рішення суду в добровільному порядку не було виконане, а тому наявні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за цей період.

Водночас, як встановлено судом в ході судового розгляду справи та не є спірним, у фактичних трудових відносинах позивач перебував з прокуратурою Закарпатської області, нарахування та виплата заробітної плати, проведення пов`язаних із цим розрахунків здійснювалось прокуратурою Закарпатської області, яка у подальшому перейменована у Закарпатську обласну прокуратуру.

Відповідно, обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 покладений на Закарпатську обласну прокуратуру.

Посилання Закарпатської обласної прокуратури на те, що вони не є роботодавцем позивача та, отже, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з її вини, є безпідставними, оскільки відповідно до статей 1, 7 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Офіс Генерального прокурора та регіональні прокуратури, а отже несвоєчасне поновлення позивача на посаді заступника прокурора Закарпатської області Офісом Генерального прокурора, за умови отримання ним заробітної плати у прокуратурі Закарпатської області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Тобто, суд першої та апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи № 826/18139/14 підтвердили незаконність звільнення позивача та поновили його на посаді. Механізм поновлення позивача на посаді суди як першої так і апеляційної інстанції не визначали - це безпосередній обов`язок роботодавця.

Інакший підхід не забезпечить дотримання гарантій, взятих на себе державою, у разі незаконного звільнення особи, а також суперечив би принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25.11.2008).

Аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 280/2659/19, та у Постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 380/9167/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 460/4900/21.

Згідно ч. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до положень Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.)

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з наданим позивачем розрахунком середній заробіток за весь період затримки невиконання рішення суду становить 134 722,86 грн.

Суд погоджується з визначеним позивачем розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з огляду на те, що період затримки виконання рішення з 11.03.2021 по 25.11.2021 становить 178 робочих днів, а розмір середньоденного заробітку позивача 756,87 грн. (довідка Закарпатської обласної прокуратури від 17.09.2020 № 184-вих.2020).

З огляду на наведене, сума середнього заробітку позивача за 178 робочих днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 134 722,86 грн. (з розрахунку: 178 х 756,87 грн.).

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2-а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 року по 11.12.2020 року з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в розмірі 1197823,20 грн. (один мільйон сто дев`яносто сім тисяч вісімсот двадцять три гривні двадцять копійок).

Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, 2-а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 11.03.2021 року по 25.11.2021 року у розмірі - 134 722, 86 грн. (сто тридцять чотири тисячі сімсот двадцять дві гривні вісімдесят шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк