Справа № 440/2502/22
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2502/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломацької сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Коломацької сільської ради /далі відповідач/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Коломацької сільської ради;

- зобов`язання Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області розглянути у визначеному законом порядку на сесії сільської ради клопотання ОСОБА_1 від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Коломацької сільської ради /а.с. 1-2/.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до Коломацької сільської ради із клопотанням від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею до 2,00 га для передачі у приватну власність за рахунок земель комунальної власності Коломацької сільської ради. Рішення за результатами розгляду його клопотання відповідачем не прийнято, що є порушенням норм Земельного кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 28-33/ зазначив, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, є землею комунальної власності іншого сільськогосподарського призначення (землі під господарськими будівлями і дворами), а тому така земельна ділянка не може бути надана для особистого селянського господарства. На земельній ділянці, яку позивач бажає отримати у власність, розташовані нежитлові будівлі. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87621194 від 22 травня 2017 року нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 належать позивачу на праві приватної власності. Земля, яка розміщена під цими будівлями, є землею для іншого сільськогосподарського призначення. Оскільки такі цільові призначення земельних ділянок як "для іншого сільськогосподарського призначення" та "для ведення особистого селянського господарства" розрізняються у земельному законодавстві (Розділ ІІ Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему № 548 від 23 липня 2010 року, зареєстрованим в Мінюсті 01 листопада 2010 року за № 1011/18306) та є різними за своїм змістом та правовою природою, то позивачу неодноразово було роз`яснено про неможливість надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. А про своє бажання отримати земельну ділянку для розміщення нежитлових приміщень позивач не заявляв.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд установив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Коломацької сільської ради із клопотанням від 13 грудня 2021 року (вх.№440 від 18 грудня 2021 року) /а.с.37-41/, в якому просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

До вказаного клопотання додав копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння номера платника податків, довіреності та викопіювання місця розташування бажаної земельної ділянки.

Листом Виконавчого комітету Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-40/14 від 06 січня 2022 року /а.с. 4/ ОСОБА_1 на його заяву повідомлено, що на картографічному матеріалі ним вказана сформована земельна ділянка площею 0,8994 га з кадастровим номером :01:001:0283 та цільовим призначенням "для іншого сільськогосподарського призначення", на якій знаходяться будівлі (баня та склади), що перебувають у його власності.

Не погодившись з бездіяльністю Коломацької сільської ради у вирішенні клопотання від 13 грудня 2021 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що будь-який громадянин України має право звернутися до уповноваженого органу із клопотанням та визначеними законодавством документами про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Тобто Земельним кодексом України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, розпорядчий індивідуальний правовий акт про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність оформлюється рішенням ради. Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність свідчить про те, що державний орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 2,0 га у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази винесення вказаного клопотання позивача від 13 грудня 2021 року на розгляд сесії та прийняття відповідачем рішення за результатами такого розгляду.

Суд зауважує, що лист Виконавчого комітету Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-40/14 від 06 січня 2022 року за змістом та формою не може вважатися відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, суд доходить висновків, що клопотання позивача від 13 грудня 2021 року відповідачем по суті не розглянуто та відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу свідчить про те, що відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Отже, має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді по суті клопотання позивача від 13 грудня 2021 року та неприйнятті у визначений законом строк жодного із рішень, які передбачені статтею 118 ЗК України.

Посилання відповідача на те, що запитувана позивачем земельна ділянка має інше цільове призначення (а саме: "для іншого сільськогосподарського призначення") ніж те, про яке зазначив у своєму клопотанні позивач (а саме: "для ведення особистого селянського господарства"), суд вважає юридично неспроможним доводом для нерозгляду клопотання по суті та неприйняття відповідного рішення, оскільки вказана обставина жодним чином не позбавляє відповідача обов`язку у визначений чинним законодавством строк винести клопотання позивача від 13 грудня 2021 року на розгляд сесії та ухвалити за наслідками його розгляду відповідне рішення з наведенням мотивів для прийняття такого рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду по суті клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 13 грудня 2021 року та неприйняття відповідного рішення за результатами його розгляду на підставі статей 118 та 122 Земельного кодексу України та зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 13 грудня 2021 року та за результатами його розгляду по суті прийняти відповідне рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України, яке оформити у формі рішення відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору та на оплату правничої допомоги, яка надана адвокатом Кузь Олександром Миколайовичем на підставі ордеру серії ПТ № 173862 від 10 лютого 2022 року /а.с. 10/, суд виходить з наступного.

Частинами першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 138 вказаного Кодексу передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з частинами першою та дев`ятою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 820/4263/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5600,00 грн позивачем надано до суду: договір про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, укладений між адвокатом Кузь Олександром Миколайовичем та позивачем (клієнт) /а.с. 7/; додатки №1 та №2 від 10 січня 2022 року до вказаного договору /а.с. 12/; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 10 січня 2022 року /а.с. 8/; квитанцію № 173862 від 10 січня 2022 року /а.с. 9/.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у позові про визнання протиправною бездіяльності Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо розгляду клопотання клієнта від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Коломацької сільської ради.

Згідно з додатками №1 та №2 від 10 січня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 10 січня 2022 року, укладеного між адвокатом Кузь Олександром Миколайовичем та позивачем (клієнт), та акту виконаних робіт (наданих послуг) від 10 січня 2022 року адвокатом надані послуги в повному обсязі: вивчення документів наданих клієнтом (0,5 год 600,00 грн); формування правової позиції та складання позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо розгляду клопотання клієнта від 13 грудня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею до 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Коломацької сільської ради (4 год 5000,00 грн); всього оплата витрат на правову допомогу складає 5600,00 грн.

Суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки підготовка справи до судового розгляду не передбачала зібрання значного обсягу доказів та збирання доказів (лише клопотання та листа - всього 2 арк.) не вимагало значних зусиль адвоката. Спір не є складним та з питання вирішення подібних спірних правовідносин судами України напрацьовано сталу судову практику, що ставить під сумнів заявлений адвокатом час на підготовку цієї справи до судового розгляду. Вивчення наданих документів (2 арк) та формування правової позиції охоплюється складанням позовної заяви та поданням позову. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що не вимагало участі адвоката в судових засіданнях, надання додаткових пояснень тощо.

Таким чином, суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи, а відтак підлягає зменшенню до 1000,00 грн.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 27 січня 2022 року /а.с.11/.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума в 992,40 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області (вул. Центральна, буд. 54, с. Коломацьке, Полтавський район, Полтавська область, 38742, ідентифікаційний код 42128580) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо нерозгляду по суті клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 13 грудня 2021 року та неприйняття відповідного рішення за результатами його розгляду на підставі статей 118 та 122 Земельного кодексу України.

Зобов`язати Коломацьку сільську раду Полтавського району Полтавської області розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою від 13 грудня 2021 року та за результатами його розгляду по суті прийняти відповідне рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України, яке оформити у формі рішення відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коломацької сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 1992,40 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок), в т.ч. витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк