Справа № 580/6160/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6160/21 Суддя першої інстанції: Тимошенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо непроведення своєчасного повного фактичного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Черкаській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 377635 грн 51 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнуто з Управління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 31327 грн 77 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 377635 грн 51 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував принцип справедливості та співмірності при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що визначений судом першої інстанції розмір середнього заробітку є цілком обґрунтованим та відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності. Також відповідач просить врахувати, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації за порушення строків розрахунків за виплатами, які були здійснені 15 квітня 2020 року та 06 травня 2020 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив службу в Управління Служби безпеки України в Черкаській області. Згідно з витягом з наказу від 31 березня 2020 року № 38-ОС/дск підполковника ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з військової служби за наказом Служби безпеки України від 28 лютого 2020 року № 275-ос/дск за станом здоров`я з 03 квітня 2020 року.

ОСОБА_1 зазначає, що остаточний розрахунок з ним було проведено лише 13 серпня 2021 року, проте не виплачено компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні.

Матеріалами справи підтверджується, що грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена позивачу 06 травня 2020 року, одноразова допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористанні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій - 15 квітня 2020 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 580/3532/21 було визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язано Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

На виконання рішення суду відповідач здійснив індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року і перерахував кошти в розмірі 19456 грн 01 коп на банківський рахунок 13 серпня 2021 року.

Не погоджуючись із бездіяльністю Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також суд першої інстанції зазначив, що затримка розрахунку при звільненні мала місце за період з 04 квітня 2020 року по 13 серпня 2021 року, що становить 497 календарних днів. Враховуючи, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 522 грн 20 коп, розмір середнього заробітку становить 377635 грн 51 коп (759 грн 83 коп х 497 днів).

Водночас суд першої інстанції зауважив, що в порівнянні із виплаченими грошовими компенсаціями за неотримане речове майно у розмірі 70618 грн 21 коп, за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 21275 грн 38 коп, індексації грошового забезпечення у розмірі 19456 грн 01 коп, а також із виплаченою одноразовою грошовою допомогою при звільненні з військової служби у розмірі 307733 грн 18 коп - розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 377635 грн 51 коп, не можна вважати співмірним.

Врахувавши такі обставини як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що належним розміром компенсації за порушення строків розрахунку при звільненні є 31327 грн 77 коп.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні, а також її розміром.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду від 03 листопада 2021 року виключно в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив його розмір.

Перевіряючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зазначені норми права вказують на те, що Управління Служби безпеки України в Черкаській області зобов`язане було провести виплату всіх належних ОСОБА_1 сум в день звільнення - 03 квітня 2020 року. Недотримання цього правила призводить до виникнення у відповідача обов`язку виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас грошова компенсація за неотримане речове майно у розмірі 70618 грн 21 коп була виплачена позивачу 06 травня 2020 року (із затримкою на 33 календарних дні), грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 21275 грн 38 коп - 15 квітня 2020 року (із затримкою на 12 календарних дні), одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 307733 грн 18 коп - 15 квітня 2020 року (із затримкою на 12 календарних дні), індексації грошового забезпечення у розмірі 19456 грн 01 коп - 13 серпня 2021 року (із затримкою на 497 календарних дні).

Разом з тим стягнення середнього заробітку в повному розмірі за всі 497 календарних днів, що минули з дня звільнення позивача зі служби до проведення повного розрахунку дійсно не є обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц було додатково наголошено на тому, що не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають меті запровадження відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно також враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, суд першої інстанції врахував, що останнім днем військової служби ОСОБА_1 було 03 квітня 2020 року, з позовом про зобов`язання Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення позивач звернувся до суду 01 червня 2021 року, а з цим позовом - 19 серпня 2021 року після виплати йому 13 серпня 2021 року суми індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення.

При визначенні розміру суми, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд першої інстанції визначив істотність частки кожної з виплат у порівнянні із середнім заробітком ОСОБА_1 за час затримки розрахунку та використовував отриманий показник під час розрахунку суми, що підлягає стягненню.

Так, суд першої інстанції здійснив розрахунок суми, на отримання якої має позивач шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача на кількість днів прострочення виплати кожної спірної суми (грошових компенсацій за неотримане речове майно та за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій, індексації грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби) та на показник істотності частки таких виплат.

Застосування саме такого підходу до визначення справедливої та пропорційної суми відшкодування за порушення строків розрахунку при звільненні цілком узгоджується з фактичними обставинами справи та поведінкою відповідача.

Так, незважаючи на те, що розрахунок із ОСОБА_1 було проведено через 497 календарних днів після звільнення, важливим для правильного вирішення спору є те, що одну з виплат було здійснено із затримкою на 33 календарних дні, дві виплати - із затримкою на 12 календарних днів, а тривала затримка із нарахуванням четвертої виплати була обумовлена наявністю спору, що вирішувався в судовому порядку.

Як раніше зазначалося, з метою захисту свого права на індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 звертався до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 580/3532/21 Управління Служби безпеки України в Черкаській області було зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Зазначене рішення набуло законної сили 12 серпня 2021 року та наступного дня виконане відповідачем шляхом перерахування коштів в розмірі 19456 грн 01 коп на банківський рахунок позивача.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та правильно визначив її розмір.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні від 03 листопада 2021 року і не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій за неотримане речове майно та за невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахунок за якими проведено ще 15 квітня 2020 року та 06 травня 2020 року.

Управління Служби безпеки України в Черкаській області не зверталося до суду з апеляційною скаргою на рішення суду від 03 листопада 2021 року, однак дотримання строку звернення до суду належить до кола питань, що підлягають перевірці під час апеляційного перегляду судового рішення згідно зі ст.ст. 240, 319 КАС України.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 вказав на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 також сформулював правову позицію, відповідно до якої невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про застосування до відповідача наслідків, встановлених ст. 117 КЗпП України, обґрунтував свої вимоги тим, що повний і остаточний розрахунок із ним проведено саме 13 серпня 2021 року.

Визначальним для обчислення строку звернення до суду є те, що заявляючи вимогу про визнання протиправними дій Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо затримки розрахунку при його звільненні, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 квітня 2020 року по 13 серпня 2021 року в цілому, а не за порушення строків проведення розрахунку за кожною окремою виплатою.

Під час розгляду і вирішення цього спору судами першої та апеляційної інстанції було враховано строк затримки кожної з виплат, однак виключно з метою визначення справедливого та пропорційного відшкодування, яке належить стягнути з правління Служби безпеки України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 .

Відтак доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про порушення строків звернення до суду є необґрунтованими.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 268, 272, 287, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Л.Т. Черпіцька