Справа № 560/5835/21
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5835/21
РІШЕННЯ
іменем України

17 травня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)", в якому просить визнати протиправною бездіяльність державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) під час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, та зобов`язати державну установу "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за увесь час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме з 22.10.2019 по 15.04.2021.

Ухвалою від 23.06.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" в частині позовних вимог про зобов`язання державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за увесь час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме з 22.10.2019 по 11.11.2020 - повернув позивачеві.

Ухвалою від 23.06.2021 Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" про визнання протиправною бездіяльності державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) під час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, та зобов`язання державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме з 12.11.2020 по 15.04.2021.

Рішенням від 03.11.2021 суд позов задовольнив, визнав протиправною бездіяльність Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України з 12.11.2020 по 15.04.2021; зобов`язав Державну установу "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити прозивачу середній заробіток за час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України з 12.11.2020 по 15.04.2021.

Постановою від 08 листопада 2021 року Сьомий апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шепетівська виправна колонія №98" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. Справу направив до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 13.12.2021 суд відкрив провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 25.06.2018 року проходить службу в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)» В подальшому був призваний на строкову військову службу до Збройних Сил України. Вважає, що відповідач протиправно не виплачує йому середній заробіток, передбачений статтею 119 КЗпП України, відповідно до якої за ним повинне зберігатись місце роботи, посада і середній заробіток, як за військовослужбовцем, призваним на строкову військову службу на особливий період. Просить позов задовольнити.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки підстави для нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України відсутні, оскільки на позивача як особу рядового і начальницького складу кримінально - виконавчої служби не поширюються норми трудового законодавства, натомість діє спеціальне законодавство. Вважає, що оскільки на даний час позивач проходить службу у ЗСУ, обов`язок нарахування і виплати йому середнього заробітку (грошового забезпечення) у відповідача відсутній.

Дослідивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , з 25.06.2018 року проходить службу в Державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)», на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки.

З 22.10.2019 по 15.04.2021 позивач проходив строкову військову службу, що підтверджується копією військового квитка та копією витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.04.2021 № 76.

Листом від 24.02.2020 за №7/11-20-Н-11 відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати середньої заробітної плати позивачу, оскільки особам рядового і начальницького складу, які проходять службу зі спеціальним званням у Державній кримінальній виконавчій службі і які призвані на строкову військову службу, такі виплати не передбачені.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) під час проходження строкової військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи зазначений спір, враховує таке.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Глава VII Закону № 2232-XII врегульовує особливості призову під час мобілізації.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, за громадянами, призваними на строкову військову службу, зберігаються їх місце роботи, посада і середній заробіток.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України" від 01.03.2014, яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014, констатовано виникнення ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. З моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні діє особливий період, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 зазначила, що "відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо часових меж дії особливого періоду в розумінні Закону №3543-XII, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалось й Міністерство оборони України у листі від 01 жовтня 2015 року №322/2/8417, у якому зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України "Про демобілізацію" після стабілізації обстановки на Сході України."

Рішення про повну демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не приймались.

Таким чином, за всіма працівниками, призваними на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада, і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві ( в установі/організації), де вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Одночасно частина 3 статті 119 КЗпП України передбачає, що поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду роботи (служби, контракту), оскільки визначальною є умова, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці.

При цьому, закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" є спеціальним в частині регулювання гарантій та пільг для громадян України, які призвані на строкову військову службу. І саме цей Закон визначав гарантії щодо збереження за призовником його робочого місця та середньомісячного заробітку (грошового забезпечення) на час перебування його на строковій військовій службі.

Враховуючи те, що позивач був призваний на строкову військову службу у Збройні Сили України під час кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, і він, як військовослужбовець, несе службу під час дії в державі особливого періоду, на нього поширюються гарантії, встановлені статтею 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи, посади та середнього заробітку.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року в справі №120/1630/19-а.

Враховуючи викладене, бездіяльність державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку під час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме з 20.10.2019 по 11.11.2020 є протиправною.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку під час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України.

Тому, позовні вимоги необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Шепетівська виправна колонія (№98)" щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України з 20.10.2019 по 11.11.2020.

Зобов`язати Державну установу "Шепетівська виправна колонія (№98)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час проходження строкової військової служби у відповідності до частини 3 статті 119 КЗпП України з 20.10.2019 по 11.11.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Державна установа "Шепетівська виправна колонія (№98)" (вул. Тараса Шевченка, 60,Кліментовичі,Шепетівський район, Хмельницька область,30433 , код ЄДРПОУ - 08564788)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук