Справа № 420/213/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/213/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуваннi до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 30.11.2013, з 01.12.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi та провести перерахунок пенсії: з дати призначення пенсiп - перiоди роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007 та з 01.06.2007 по 30.11.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посадi лiкаря анестезіолога з 01.12.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - перiод роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 08.09.2013 року ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

29.11.2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача і просив перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та розміру пенсії, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах, де позивач працював, а також надати роз`яснення щодо розрахунку його пенсії та стажу при призначенні та перерахунках пенсії позивача.

На зазначену заяву позивач від відповідача отримав відповідь, відповідно до якої до страхового стажу враховано період роботи з 02.06.1986 по 11.04.1989 в подвійному розмiрi вiдповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До страхового стажу не враховано в подвійному розмірі періоди роботи з 06.08.1979 по 06.08.1984, 3 27.08.1984 по 01.06.1986 та з 12.04.1989 по 31.12.2003 на посадi лiкаря анестезіолога, оскільки у трудовій книжцi не зазначено назву вдділення. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону».

Позивач не погоджується із зазначеною відмовою та вважає її протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 10.01.2022 року позивачу поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження по справі.

Копія ухвали про відкриття провадження була направлена відповідачу засобами електронного зв`язку та була доставлена до електронного кабінету відповідача 12.01.2022 року.

Таким чином відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 10.01.2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відзив на адміністративний позов до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

З 08.09.2013 року ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно записів у трудовій книжцi позивача НОМЕР_2 за № 3 та № 4 з 01.08.1979 по 06.08.1984 роки позивач працював у Добровеличківській районній лікарні на посаді лікаря-анестезіолога. Згідно запису за № 5 з 27.08.1984 року позивач був прийнятий до Міської лікарні № 2 м.Одеси на посаду лікаря-анестезіолога. Згідно записів № 7 та № 9 у зв`язку з реорганізацією Другої міської лікарні м.Одеси з 01.06.2007 року я був переведений на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного з палатою інтенсивної терапії і працював на цій посаді до 08.09.2020 року.

Згідно уточнюючої довідки від 25.09.2014 року № 180 позивач зарахований до Міської клінічної лікарні № 2 з 27.08.1984 року на посаду лікаря-анестезіолога згiдно наказу № 158 вiд 23.08.1984 року. З 02.06.1986 року переведений на посаду лікаря-анестезіолога в палату реанімації згідно наказу №105 вiд 02.06.1986 року. З 12.04.1989 року переведений на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного вiддiлення згідно наказу № 70 від 12.04.1989 року. З 01.06.2007 року зарахований в порядку переводу на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з палатою інтенсивної терапії в КУ «Міська клінічна лiкарні № 9» згідно наказу № 35 від 01.06.2007 року.

Згідно уточнюючої довiдки №476 вiд 21.09.2020 року позивач був зарахований 27.08.1984 року згідно наказу №158 вiд 23.08.1984 року на посаду лікаря-анестезіолога в анестезіологічне вiддiлення Міської клінічної лікарні № 2. На підставі рішення Одеської міської ради від 26.01.2007 року № 865-у позивач був переведений в КУ «Міська клінічна лікарні № 9 ім. професора Мiнакова згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (реорганiзацiя) згідно наказу № 34-л від 30.05.2007 року. 01.06.2007 року позивач зарахований по переводу з Міської клінічної лікарні № 2 в КУ «Міська клінічна лікарня № 9 iм. професора Мінакова на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного вiддiлення з палатами інтенсивної терапії згiдно наказу № 35-л вiд 01.06.2007 року. 08.09.2020 року позивач звiльнений з займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП Украпни) згiдно наказу № 70-к/бмц вiд 17.08.2020 року. Рішенням Одеської міської ради від 26.01.2007 року № 865-у та наказу Управління охорони здоров`я Одеської міської ради від 16.02.2007 року № 77 та вiд 04.05.2007 року № 209 Міська Клінічна лікарня № 2 з 01.06.2007 року реорганізована шляхом приєднання до Комунальної установи «Міська Клінічна лікарня № 9 iм. проф. Мінакова». На підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.12.2014 року № 941, наказу Одеського національного медичного університету № 586-о від 15.12.2014 року та наказу Одеського національного медичного університету № 572-о вiд 08.12.2014 року Комунальна Установа «Міська Клінічна лікарня № 9 iм. професора Мiнакова» з 15 грудня 2014 року реорганізована шляхом приєднання до державного закладу "Одеський національний медичний університет» в Багатопрофільний медичний центр Одеського національного медичного університету.

29.11.2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача і просив перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та розміру пенсії, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах, де позивач працював, а також надати роз`яснення щодо розрахунку його пенсії та стажу при призначенні та перерахунках пенсії позивача.

На зазначену заяву позивач від відповідача отримав відповідь№23879-24222/Т-02/8-1500/21 від 10.12.2021 року, у якій зазначено наступне. З 08.09.2013 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон), обчислену при страховому стажі 44 роки 1 місяць (враховано по 30.11.2013), середньомісячній заробітній платі 5722,60 грн, визначенiй за періоди з 01.05.1992 по 30.04.1997 згідно з довідкою про заробітну плату, з 01.07.2000 по 30.11.2013 за даними персоніфікованого обліку. В автоматичному режимі пенсію перераховано з 01.04.2018, обчислену при страховому стажі 48 років 2 місяців (враховано по 28.02.2018), середньомісячній заробiтнiй платі 5722,60 грн, визначеній за періоди з 01.05.1992 по 30.04.1997 згідно з довідкою про заробітну плату, з 01.07.2000 по 30.11.2013 за даними персоніфікованого обліку. З 01.04.2020 пенсію автоматично перераховано при страховому стажі 50 років 2 місяці (враховано по 29.02.2020), середньомісячному заробітку 8249,46 грн, визначеному за періоди з 01.05.1992 по 30.04.1997 згідно з довідкою про заробітну плату, з 01.07.2000 по 30.11.2013 за даними персоніфікованого обліку (коефіцієнт заробітку - 1,52019) та її розмiр на 01.12.2021 становить 4428,61 грн, iз них: 4138,51 грн основний розмір пенсії; 290,10 грн - доплата за 15 років понаднормативного стажу. До страхового стажу враховано період роботи з 02.06.1986 по 11.04.1989 в подвійному розмiрi вiдповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До страхового стажу не враховано в подвійному розмірі періоди роботи з 06.08.1979 по 06.08.1984, 3 27.08.1984 по 01.06.1986 та з 12.04.1989 по 31.12.2003 на посадi лiкаря анестезіолога, оскільки у трудовій книжцi не зазначено назву вдділення. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону».

Не погоджуючись із зазначеною відмовою пенсійного органу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно ст. 24 Закон №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 "Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні", в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України Про пенсійне забезпечення кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.

Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача вбачається, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Також інформація про періоди роботи позивача та займану посаду, реквізити відповідних наказів, міститься в уточнюючих довідках.

Таким чином, посада, на якій працювала позивач у період, щодо якого виник спір, дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення. Водночас відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні такого стажу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи які не враховані відповідачем у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Так за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як зазначалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку що дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуваннi до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 30.11.2013, з 01.12.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки є протиправними.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi та провести перерахунок пенсії: з дати призначення пенсiп - перiоди роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007 та з 01.06.2007 по 30.11.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посадi лiкаря анестезіолога з 01.12.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - перiод роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуваннi до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 30.11.2013, з 01.12.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмiрi та провести перерахунок пенсії: з дати призначення пенсiп - перiоди роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.08.1979 по 06.08.1984, з 27.08.1984 по 01.06.1986, з 12.04.1989 по 31.05.2007 та з 01.06.2007 по 30.11.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посадi лiкаря анестезіолога з 01.12.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - перiод роботи на посаді лікаря анестезіолога з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук