Справа № 240/16315/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Житомир справа №240/16315/20

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 04.08.2020 №207384 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 гривень;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 08.06.2020 №030676 щодо необхідності сплатити ОСОБА_1 плати в розмірі 1347,84 євро.

Ухвалою від 28 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №240/16315/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складено до акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №030676 від 08.06.2020.

Ухвалою від 28 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/16315/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови від 04.08.2020 №207384 про застосування до адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування заявлених в частині оскарження постанови Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 04.08.2020 №207384 позовних вимог, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначила, що 04 серпня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" була прийнята оскаржувана постанова №207384, якою до підприємства застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000,00 гривень за правопорушення, передбачене статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягало у перевищенні встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Однак позивач вказує, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 08.06.2020 не містить характеристик вимірювального та зважувального обладнання, яким здійснювалось зважування належного їй транспортного засобу, зокрема того, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу. Крім того, в цьому акті не було жодних доказів того, що габаритно-ваговий контроль було здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, та на обладнані, яке відповідає вимогам законодавства. Також позивач зазначила, що нею перевозився сипучий вантаж, який може рухатися під час руху автомобіля, а тому його маса в різних точках автомобіля не є сталою, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. При цьому, положеннями Порядку №879 передбачена наявність методики, на підставі якої повинен проводитися процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, однак як на дату проведення габаритно-вагового контролю належного їй транспортного засобу, так і на час звернення до суду, відповідна методика Мінекономрозвитку затверджена не була. У зв`язку з цим, позивач вважає, що результати вимірювання, здійсненні відповідачем, не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу. Крім того, позивач зауважила, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області було здійснене подвійне зважування належного їй транспортного засобу. Так, згідно першої квитанції маса автомобіля становила 42,15 т, а згідно другої - 40,95 т. Оскільки похибка між двома результатами зважування більша ніж 2 %, то позивач ставить під сумнів достовірність результатів зважування. З огляду на зазначене, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вважає постанову Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 04.08.2020 №207384 протиправною, а тому вона звернулась з даним позовом до суду.

Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Аргументуючи таку позицію управління зазначило, що 08 червня 2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на 450 км + 500 м автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» був проведений габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , особу якого було зазначено відповідно до товарно-транспотрної накладної від 05.06.2020 №141, оскільки пред`явити посвідчення водія він відмовився. За результатами вказаного контролю виявлено перевищення транспортним засобом встановлених вагових норм, а саме: навантаження на строєнні осі склало 24,22 т при дозволених 22 т, що на 10,09 % перевищувало встановлені законодавством габаритно-вагові норми, а повна маса транспортного засобу складала 42,15 т при дозволених 40,00 т, що на 5,38 % перевищувало встановлені законодавством габаритно-вагові норми. У зв`язку з чим, були складені: акт від 08.06.2020 №224680 про проведення перевірки, довідку від 08.06.2020 №0001090 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт від 08.06.2020 №030676 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. При цьому, перевізник здійснював рух без відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами з перевищенням вагових параметрів. У зв`язку з чим на підставі Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, був проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №030676 від 08.06.2020 та нараховано плату за проїзд в розмірі 1347,84 євро. Водночас, відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», згідно якого перевищення встановлених габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 15 % при перевезені вантажу без відповідного дозволу карається штрафом у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімум доходів громадян. Враховуючи перевищення транспортним засобом позивача встановлених вагових норм, управлінням вважає, що за результатами розгляду справ про порушення, ним було правомірно винесено постанову від 04 серпня 2020 року №207384 про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що пункт 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, який передбачав обов`язковість користування методикою під час проведення габаритно-вагового контролю, виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671 (яка набрала чинності 08.09.2017). Таким чином, обов`язковість застосування Державною службою України з безпеки на транспорті та її територіальними підрозділами при здійсненні габаритно-вагового контролю такої методики, законодавством наразі не передбачена.

В своє чергу, наявність двох квитанції про зважування транспортного засобу позивача із повною масою автомобіля 42,15 т та 40,95 т відповідач пояснив тим, що відповідно до норм пунктів 23-24 Порядку №879, водій належного позивачу транспортного засобу DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) намагався привести вагові параметри автомобіля у відповідність до вимог законодавства, але за результатами повторного габаритно-вагового контролю було встановлено, що йому в повній мірі це здійснити не вдалося.

Враховуючи вказані обставини, відповідач просив відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З наявних у матеріалах справи свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать автомобіль (вантажний сідловий тягач) DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та напівпричіп HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) (а.с.52).

Судом встановлено, що в період з 08.06.2020 по 15.06.2020 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на підставі направлення від 05.06.2020 №026426 здійснювалась рейдова перевірка додержання транспортними засобами вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", Постанови КМУ від 27.06.2007 №879, Постанови КМУ від 08.11.2006 №1567 (а.с.42).

08 червня 2020 року під час вищезазначеної рейдової перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на 450 км + 500 м автомобільної дороги М-05 "Київ-Одеса" на стаціонарному пункті зважування був проведений габаритно-ваговий контроль належного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 транспортного засобу DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ).

Згідно талону зважування від 08.06.2020 (08:32) загальна вага транспортного засобу DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) складала 42,15 тонн, а навантаження на осі: 1) 7,32 т; 2) 10,61 т; 3)24,22 т (8,26 т + 8,03 т + 7,93 т) на строєнних осях (а.с.43).

Результати зважування були зафіксовані в довідці від 08.06.2020 №0001090 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.46).

У зв`язку з тим, що вага транспортного засобу перевищувала дозволені вагові норми, був складений акт від 08.06.2020 №030676 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, в якому зафіксовано, що фактична маса автомобіля DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) становила 42,15 тонн, при нормативно допустимій масі 40,00 тонни, а фактичні осьові навантаження склали: на передню одиничну вісь автомобіля - 7,32 тонни (при нормативно допустимому значенню 11,00 тонн); на задню одиничну вісь автомобіля - 10,61 тонни (при нормативно допустимому значенню 11,00 тонн); на строєну вісь напівпричіпа 24,22 тонн (при нормативно допустимому значенню 22,00 тонни) (а.с.47).

При цьому, перевищення нормативно встановлених параметрів навантаження на строєнні осі напівпричіна складало 10,09 % (фактичне навантаження становило 24,22 т при дозволених 22,00 т).

Відтак, за наслідками проведеного габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області був складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.06.2020 №224680, згідно якого під час перевірки належного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 автомобіля DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) виявлено порушення вимог абз. 15 ч. 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке виявилось у перевезенні вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20 % без відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових норм (а.с.45).

Водій транспортного засобу DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) відмовився від надання пояснень з приводу виявлених порушень, із актом проведення перевірки ознайомився без підпису (а.с.45).

Крім того, відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 плату за проїзд в розмірі 1347,84 євро (а.с.48).

Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскільки місцезнаходженням суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є м. Олевськ, Житомирської області, то на підставі пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567, матеріали, складені за наслідками проведеного габаритно-вагового контролю, були направлені до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області для розгляду справа про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт за місцем знаходженням позивача.

Згідно наявного у матеріалах справи листа Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 13.07.2020 №51423/24/24-20, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезення автомобільним транспортом по акту від 08.06.2020, складеному посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, був призначений на 04 серпня 2020 року (а.с.49).

Копія вказаного листа з інформацією про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт була надіслана позивачу рекомендованим листом 23 липня 2020 року та отримана нею 25 липня 2020 року (а.с.50).

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Управління Укртрансбезпеки в Житомирській області винесено постанову від 04.08.2020 №207384 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 гривень за порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягало у перевищенні ним при перевезені вантажу встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 цього Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с.51).

Позивач, вважаючи вищезазначену постанову Управління Укртрансбезпеки в Житомирській області від 04.08.2020 №207384 протиправною, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі - Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Отже, з огляду на викладене, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області під час здійснення своїх повноважень діяли як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Пунктом 16 Порядку №1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил №30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

При цьому, осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 08.06.2020 №0001090 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту від 08.06.2020 №030676 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, фактична маса належного позивачу автомобіля DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) становила 42,15 тонн, при нормативно допустимій масі 40,00 тонни.

Вказане свідчить, що загальна маси належного позивачу транспортного засобу перевищувала визначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху вагових параметрів.

Натомість, фактичні осьові навантаження автомобіля DAF (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричіпом HAMBAUR (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) становили: на передню одиничну вісь автомобіля - 7,32 тонни (при нормативно допустимому значенню 11,00 тонн); на задню одиничну вісь автомобіля - 10,61 тонни (при нормативно допустимому значенню 11,00 тонн); на строєнні осі напівпричіпа 24,2 тонни (при нормативно допустимому значенню 22,00 тонни).

З наведеного вбачається, що навантаження на строєнні осі напівпричіпа також перевищувало встановлені законом нормативні вагові параметри.

При цьому, факту перевищення належним їй транспортним засобом законодавчо встановлених вагових параметрів навантаження, позивач в ході розгляду справи не спростувала.

Зважаючи на те, що вагові параметри належного позивачу транспортного засобу перевищили нормативно допустимі вагові параметри (навантаження на строєнні осі перевищувало нормативно допустиме значення на 10,09 %, а загальна маса автомобіля перевищувала нормативно допустиме значення на 5,38 %), то відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги", п. 4 Правил №30, обов`язковим документом для руху такого транспортного засобу автомобільними дорогами мав бути відповідний дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції перевізнику після внесення ним плати за проїзд у розмірі, визначеному за ставками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".

Доказів наявності у позивача такого дозволу при перевезенні вантажу 08 червня 2020 року до суду надано не було.

Відтак, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи доведено факт вчинення позивачем, як автомобільним перевізником, господарського правопорушення, передбаченого абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

З проводу доводів позивача, про перевезення ним сипучого вантажу, який може рухатися під час руху автомобіля, а тому його маса в різних точках автомобіля не є сталою, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2.3 - 2.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, за наявністю тари вантажі підрозділяються на ті, для яких тара потрібна і для яких вона не потрібна. За способом вантаження і розвантаження вантажі бувають: штучними, сипучими, навалочними і наливними.

В залежності від маси, габаритів одного вантажного місця та специфіки вантажі підрозділяються на такі, перевезення яких здійснюється: за цими правилами і за спеціальними правилами (великовагові, великогабаритні, небезпечні).

Водночас, суд зауважує, що саме перевищення вагових параметрів на вісь транспортного засобу (будь-яку одиничну чи строєну) спричиняє руйнування дорожнього покриття дороги, саме за це встановлена відповідальність.

Суд звертає увагу, що в контексті п.22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.

Крім того, законодавець врегулював питання можливого переміщення вантажу під час руху (також і в разі гальмування) шляхом похибки у 2 %, оскільки пунктом 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що належний позивачу транспортний засіб перевищував допустимі маси навантаження на строєнні осі на 10,09 %, а загальна маса автомобіля перевищувала нормативно допустиме значення на 5,38 %.

Вказане перевищення, є значно більшим допустимого в 2 % перевищення навантаження при переміщення вантажу під час руху.

З приводу доводів позивача про відсутність відповідної методики зважування сипучого вантажу, суд зазначає наступне.

За змістом статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач.

Пунктом 19 Порядку №879 (в редакції, яка діяла до 08.09.2017) було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Однак в подальшому, нормативним регулюванням вказаних правовідносин змінилось, зокрема на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №671 пункт 19 Порядку № 879 було виключено.

Таким чином, Порядок №879 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин у даній справі не передбачав необхідності застосування під час проведення габаритно-вагового контролю методики, затвердженої Мінекономрозвитку або будь-якої іншої методики.

З огляду на що, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль, належного позивачу транспортного засобу. Крім того, позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Більш того, з акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 08.06.2020 №224680 вбачається, що згідно ТТН №141 позивач 08.06.2020 під час здійснення габаритно-вагового контролю перевозила дошку обрізну, яка не є сипучим вантажем.

З приводу доводів позивача про те, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 08.06.2020 не містить характеристик вимірювального та зважувального обладнання, яким здійснювалось зважування, а також доказів того, що габаритно-ваговий контроль було здійснено у спеціально відведених та належно облаштованих для цього місцях, та на обладнані, яке відповідає вимогам законодавства, суд зазначає наступне.

Форма акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена в додатку 3 до Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567, та не передбачає внесення до цього акту відомостей про характеристик зважувального обладнання, за допомогою якого здійснюється габаритно-ваговий контроль.

Натомість, наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 22.04.2021 №ПЗЗ0 підтверджується, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі 030Т-AS2-PWIA зав.№413, який використовувався при зважуванні транспортного засобу позивача відповідає вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 (а.с.44).

Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними та відхиляються судом.

З приводу посилання відповідача на наявність двох талонів про зважування належного їй транспортного засобу, з різними показниками загальної ваги автомобіля (42,15 т та 40,95 т), що, на її переконання, ставить під сумнів достовірність результатів такого зважування, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи дійсно наявні два талони зважування від 08.06.2020 (час зважування 08:32), в якому зазначено, що загальна вага належного позивачу транспортного засобу становила 42,15 тонн, та талон від 08.06.2020 (час зважування 10:43), в якому зазначено, що загальна вага належного позивачу транспортного засобу становила 40,95 тонн.

Водночас, відповідно до пункту 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно з пунктом 24 Порядку №879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм слідує, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб та після внесення плати за проїзд пройти повторне зважування транспортного засобу з обов`язковим отриманням відповідного чеку.

Відтак, наявність двох талонів (первинного о 08:32 та повторного о 10:43) зважування є лише доказом того, що позивач намагалась привести габаритно-вагові параметри свого транспортного засобу у відповідність установленим нормативам, який жодним чином не спростовує результатів первинного зважування та факту перевищення належним позивачу транспортним засобом законодавчо встановлених вагових параметрів навантаження.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем під час розгляду справи доведено правомірність оскаржуваної постанови від 04.08.2020 №207384 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 гривень, натомість позивачем не спростовано факт вчинення ним порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку, що доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, суд розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області (майдан С.П. Корольова, 12, м.Житомир, 10014; ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.08.2020 №207384 про застосування до адміністративно-господарського штрафу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович