Справа № 140/11653/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/11653/21 пров. № А/857/4675/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Смокович В.І. у м. Луцьк, повне судове рішення складено 14 січня 2021 року)у справі № 140/11653/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним дій, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправними дії експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Гіль Ірини Павлівні, щодо викладення зауваження у пункті 9 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.04.2021 № 8241/82-21;

стягнути з відповідача на користь позивача моральної шкоди завданої суб`єктом владних повноважень в розмірі 2270, 00 грн, внаслідок зазначення протиправного зауваження у пункті 9 висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 22.04.2021 № 8241/82-21

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що із змісту пункту 9 вказаного висновку вбачаються наступні зауваження: не враховано зауваження висновку від 05.04.2021 № 5709/82-21; згідно відомостей Державного земельного кадастру відсутні відомості про припинення права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0373 (статті 126, 126-1 ЗК України.) Відсутня згода землекористувача на вилучення земельної ділянки (стаття 149 ЗК України, стаття 50 Закону України Про землеустрій ) (пункт 9.1); уточнити форму власності на земельну ділянку. Згідно відомостей Державного земельного кадастру на земельну ділянку зареєстровано право власності за Ротмистрівською сільською радою, форма власності - комунальна (пункт 9.2); відсутня копія клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (стаття 50 Закону України Про землеустрій ) (пункт 9.1). Позивач вказує, що оскільки зауваження, які викладені експертом Гіль І.П. у висновку від 22.04.2021 № 8241/82-21 (пункти 9.2 та 9.3) фактично є новими зауваженнями, а ніж ті, які були викладені попереднім експертом Паненком В. В. у висновку від 05.04.2021 № 5709/82-21, в той час як вимоги статті 186-1 Земельного кодексу України прямо забороняють наступному експерту вказувати інші зауваження, які не були зазначені в попередньому висновку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не в повній мірі реалізував право на оскарження висновку про розгляд документації із землеустрою, в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», а тому надання оцінки судом зауваженням, викладеним у висновку державної експертизи у судовому порядку є передчасним.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду кадастровим номером :02:001:0373 села Носачів Носачівська сільська рада (за межами населеного пункту) Смілянського району Черкаської області.

Відповідно до висновку експерту державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області Паненка Віталія Вікторовича від 05.04.2021 № 5709/82-21 наданий позивачем проект землеустрою не погоджено.

В пункті 9 висновку зазначені наступні зауваження: проект землеустрою містить відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку, згідно яких на земельну ділянку зареєстроване речове право - право оренди. Відомості про припинення речового права відсутні. Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки не містить дати, реєстраційного номера, підпису, печатки виконавця, що суперечить вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (а.с. 7).

Позивач повторно подав на екстериторіальне погодження проект землеустрою разом з коректурним аркушем до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05.04.2021 № 5709/82-21 (а.с. 23).

Відповідно до висновку експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Гіль Ірини Павлівни від 22.04.2021 № 8241/82-21 проект землеустрою повторно не погоджено.

Із змісту пункту 9 вказаного висновку убачаються наступні зауваження: 1) не враховано зауваження висновку від 05 квітня 2021 року №5709/82-21. Згідно відомостей Державного земельного кадастру відсутні відомості про припинення права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0373 (статті 126, 126-1 ЗК України.) Відсутня згода землекористувача на вилучення земельної ділянки (стаття 149 ЗК України, стаття 50 Закону України Про землеустрій ). 2) Уточнити форму власності на земельну ділянку. Згідно відомостей Державного земельного кадастру на земельну ділянку зареєстровано право власності за Ротмистрівською сільською радою, форма власності - комунальна; 3) Відсутня копія клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (стаття 50 Закону України Про землеустрій ) (арк. спр. 6).

Вважаючи протиправною дію експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області Гіль Ірини Павлівни, щодо викладення зауваження у пункті 9 вказаного висновку позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення врегульовано Законом України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17.06.2004 № 1808-ІV (далі - Закон № 1808-ІV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1808-ІV державна експертиза землевпорядної документації (надалі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об`єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об`єктів експертизи.

Об`єктами державної експертизи є документація із землеустрою та документація з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріали і документація державного земельного кадастру (стаття 6 Закону № 1808-1V).

Статтею 32 Закону № 1808-ІV встановлено, що державна експертиза проводиться шляхом розгляду документації та матеріалів, а за необхідності - шляхом проведення обстежень у натурі (на місцевості). При проведенні державної експертизи досліджуються, перевіряються, аналізуються та оцінюються: питання дотримання вимог законодавства та встановлених стандартів, норм і правил при прийнятті проектних рішень; відповідність передбачених документацією і матеріалами заходів завданням на проектування, вимогам раціонального використання та охорони земель, а також дотриманню законних прав та інтересів власників земельних ділянок та землекористувачів, держави і суспільства; еколого-економічна ефективність проектних рішень щодо запобігання їх негативного впливу на стан земельних ресурсів, суміжні земельні ділянки, ландшафт.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1808-IV виконавцями державної експертизи є експерти, які працюють у складі спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері державної експертизи і мають високу кваліфікацію та спеціальні знання, а також висококваліфіковані спеціалісти або наукові працівники, які залучаються цими органами до її проведення відповідно до закону (надалі - експерти державної експертизи).

Підпунктом 49 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, та підпунктом 28 пункту 4 Положення про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Держгеокадастр та його територіальні органи проводять в установленому законодавством порядку державну експертизу програм і проектів з питань землеустрою.

З аналізу наведених норм слідує, що проведення державної експертизи проекту землевпорядної документації є компетенцією Держгеокадастру та його територіальних органів, а предметом експертизи є відповідність землевпорядної документації визначеним вимогам законодавства, стандартам, нормам та правилам.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 808/1508/16, від 14.04.2020 у справі № 806/2643/16 та від 09.02.2021 у справі № 823/1853/16.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 35 Закону № 1808-IV результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об`єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Висновок державної експертизи землевпорядної документації оформляється за типовою формою, встановленою Кабінетом Міністрів України відповідно до ст.. 18 Закону № 1808-IV.

Організаційні засади і вимоги щодо проведення державної експертизи землевпорядної документації, ведення звітності у цій сфері визначено Методикою проведення державної експертизи землевпорядної документації, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 03.12.2004 № 391 (далі - Методика № 391).

Згідно з положеннями пункту 3.5 Методики № 391 на заключній стадії проведення державної експертизи узагальнюються результати експертних досліджень, готується висновок державної експертизи щодо доцільності затвердження землевпорядної документації.

Так, підготовлені висновки державної експертизи повинні зводитись до трьох можливих варіантів:

- землевпорядна документація в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується (у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок);

- землевпорядна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання;

- землевпорядна документація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Оцінка землевпорядної документації у висновках державної експертизи (за одним із вказаних варіантів) є обов`язковою (п.п. 3.5.3-3.5.4 Методики № 391).

Отже, підсумки державної експертизи відображаються у висновку, в якому експерт вказує на виявлені недоліки (якщо такі мали місце), необхідність доопрацювання проекту землевпорядної документації (у разі наявності недоліків).

Згідно ч. 1 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Отже, аналіз наведених правових норм свідчить про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до відповідного органу подає саме його розробник.

Статтею 37 Закону № 1808-ІV встановлено, що замовники або розробники об`єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний термін з дня отримання клопотання (заяви) розглядає його і за наявності підстав призначає проведення повторної державної експертизи.

У разі спростування висновків державної експертизи, яку проводив центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, до проведення повторної державної експертизи залучаються незалежні експерти.

У разі відмови в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або незгоди з висновками повторної державної експертизи замовники або розробники об`єктів державної експертизи мають право звернутися до суду.

Висновки державної експертизи можуть бути скасовані органом, який їх видав, у разі виявлення обставин, що могли вплинути на об`єктивність оцінки висновку.

Позитивні висновки повторної державної експертизи є підставою для прийняття відповідним органом рішення або реалізації заходів, передбачених об`єктами державної експертизи, крім випадків оскарження їх у судовому порядку.

Таким чином, заінтересовані особи, не згодні з висновком експертизи, мають подати обґрунтоване клопотання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який відповідно до Закону уповноважений розглядати такі клопотання.

Право заінтересованих осіб на звернення до суду з позовом про скасування висновків державної експертизи виникає лише у разі відмови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи чи окремих їх положень або незгоди з висновками повторної експертизи.

Аналогічна позиція сформована Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 за № 808/1508/16, від 14.04.2020 у справі № 806/2643/16, від 23.04.2020 у справі № 814/3555/14, від 09.02.2021 у справі № 823/1853/16.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не подано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, клопотання про спростування негативного висновку державної експертизи землевпорядної документації. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

В даному випадку, позивач не в повній мірі реалізував право на оскарження Висновку про розгляд документації із землеустрою, в порядку, встановленому статтею 37 Закону № 1808-IV, а тому надання оцінки судом зауваженням, викладеним у висновку державної експертизи у судовому порядку є передчасним.

Враховуючи вказане вище, є вірним висновок суду першої інстанції, що з огляду на те, що позивачем не було дотримано порядку оскарження висновку, встановленого ст. 37 Закону № 1808 у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатньо належних та достовірних доказів правомірності своїх дій.

Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що погодження проекту землеустрою врегульовано виключно приписами ст. 186-1 Земельного кодексу України, а тому застосування норм ст. 37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» до якого дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки такі спростовуються п. 7 Висновку про розгляд документації із землеустрою в якому зазначено, що необхідність проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації здійснюється відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно дост. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 140/11653/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький