Справа № 420/3108/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/3108/20

Головуючий І інстанції Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 06.05.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
09.04.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 26.12.2019р. №756 - про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - «Тосолу А40» роти штабних машин 2БЗ в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі - 23612,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ відповідача від 26.12.2019р. №756 є неправомірним та безпідставним, оскільки він ґрунтується на необґрунтованих та помилкових висновках службового розслідування по факту нестачі військового майна - «Тосолу А40».

Представник відповідача, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки службового розслідування по факту нестачі військового майна - «Тосолу А40» роти штабних машин 2БЗ» від 26.12.2019р. №756 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі - 23612,49 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 17.06.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

29.06.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2021р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - прапорщик ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 до 11.11.2019р. на посаді командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ.

У листопаді 2019р. відповідно до наказу командира Військової частині НОМЕР_1 від 13.11.2019р. №662, рапортів командира роти штабних машин 2-го батальйону зв`язку майора ОСОБА_2 від 13.11.2019р. №8310 та старшого помічника начальника штабу з кадрів капітана ОСОБА_3 від 13.11.2019р. №8309, заступником командира батальйону з озброєння старшим лейтенантом ОСОБА_4 було проведене службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі військового майна - «Тосолу А40» роти штабних машин 2БЗ, а також встановлення ступеня вини прапорщика ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході цього службового розслідування було встановлено, що 13.11.2019р. під час здачі прапорщиком ОСОБА_1 посади командира 2-го взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ (на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2019р. №99) перевіряючими було виявлено відсутність військового майна - «Темол тосол А40» в кількості - 345 л, отримане позивачем по накладним від 19.11.2018р. №75, від 16.10.2018р. №48 в загальній кількості - 565 л.

З пояснень начальника служби ПММ ст. прапорщика ОСОБА_5 встановлено, що 16.10.2018р. по накладній №48 прапорщиком ОСОБА_1 було отримано зі складу ПММ «Антифриз М-40» =124 л= 136,4 кг, «Тосол А-40» =345 л= 379,5 кг, а також 19.11.2018р. по накладній №75 «Тосол А-40» =200 л=220 кг. У квітні місяці 2019р., під час проведення сезонного обслуговування техніки на весняно-літній період експлуатації ні позивач, ні сержант ОСОБА_6 відпрацьовану охолоджуючу рідину «Тосол А-40» на склад ПММ не здавали.

З пояснень же самого позивача стало відомо, що під час проведення сезонного обслуговування в березні 2019р. він був відсутній, згідно з наказами від 04.02.2019р. №26 та від 01.04.2019р. №68, а по приїзду в ППД пішов у відпустку «за станом здоров`я» згідно з наказом від 02.04.2019р. №69 на підставі рапорту від 01.04.2019р. №1665 та довідки з ВМКЦ від 18.03.2019р. №262х, у зв`язку із цим, бути присутнім на сезонному обслуговувані об`єктивно не міг. При цьому, на той час ТВО командира РШМ 2БЗ був сержант ОСОБА_6 , який здав охолоджуючу рідину на склад ПММ. У зв`язку із його відсутністю, він не в змозі прослідкувати рух майна. Окрім того, позивач наголосив, що нести відповідальність одноосібно не згоден, в зв`язку з тим, що за час перебування у відрядженні майор ОСОБА_2 жодного разу не подзвонив і не цікавився, що робиться у роті.

Командир роти штабних машин 2БЗ майор ОСОБА_2 пояснив, що охолоджуюча рідина «Тосол А-40» була отримана в 2018р. за накладними №48 та №75 прапорщиком ОСОБА_1 .Так, під час прийому майором ОСОБА_2 посади командира роти штабних машин у лютому - березні 2019р. майно було в наявності. З березня по жовтень він знаходився в районі виконання завдань поза межами ППД. ТВО командира роти штабних машин 2БЗ на той час виконував прапорщик ОСОБА_1 . Однак, під час здачі посади командира взводу роти штабних машин 2БЗ позивача було виявлено нестачу охолоджуючої рідини.

ОСОБА_7 по суті заданих йому питань пояснив, що рідину «Тосол А-40» на склад ПММ не здавав. Разом із тим, прапорщик ОСОБА_1 охолоджувальну рідину його не передавав, а місцезнаходження зазначеного майна йому не відомо.

Командир 2БЗ майор ОСОБА_8 пояснив, що під час здачі посади командира взводу роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 було виявлено нестачу охолоджуючої рідини. З боку позивача не було доповіді про нестачу та/або втрату вищезазначеного майна та останній безвідповідально виконував обов`язки командира взводу, що, у свою чергу, і призвело до втрати військового майна «Тосол А-40».

Під час проведення службового розслідування було встановлено, що прапорщик ОСОБА_1 був відсутній відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2019р. №26 та повернувся до військової частини 29.03.2019р. згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2019р. №68, а по приїзду в ППД пішов у відпустку для лікування, у зв`язку із хворобою на підставі наказу від 02.04.2019р. №69, з якої повернувся 02.05.2019р.

За наслідками службового розслідування було складено акт службового розслідування від 20.12.2019р. №3937, яким запропоновано за порушення положень абз.6 ст.11, ст.ст.16,58, абз.7,23 ст.ст.59,119 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежне виконаній службових обов`язків та належне ставлення до військового майна, що призвело до втрати військового майна - «Темол тосол А40» в кількості - 345 л, командира взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗ прапорщика ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «догана» та притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 23612,49 грн.

За результатами проведення службового розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі військового майна, командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 26.12.2019р., яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «догани», а також притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі - 23612,49 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, як наслідок, наявності підстав для скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019р. №756 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» та притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між Державою в особі її компетентних органів (посадових осіб та службових осіб) та громадянами, які складаються із приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, «Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України» (затв. Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV), «Дисциплінарним статутом Збройних Сил України» (затв. Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV), Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019р. №160-IX, Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999р. №1075-XI та «Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (затв. наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608).

Відповідно до ст.9 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці Збройних Сил України мають права та свободи із урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Згідно зі ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Тобто, обов`язок збереження ввіреного військового майна слідує із прямої норми Закону, а відтак, об`єктивно не може бути невідомий військовослужбовцю.

У свою чергу, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Дані обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби).

За змістом ст.ст.26,27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення або ж провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

При цьому, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (ст.58 Статуту внутрішньої служби).

Як передбачено абз.7,23 ст.59 Статуту внутрішньої служби, командир (начальник) зобов`язаний завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності, та вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Так, ст.119 Статуту внутрішньої служби на командира взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час покладено відповідальність за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, а також морально-психологічний стан особового складу, за збереження та стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах «Положення про військове (корабельне) господарство»(затв. наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300), згідно із пп.3.1.7 якого, у військових частинах (з`єднаннях), окрім посадових осіб, вказаних у ст.ст.3.1.3-3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах функціональних обов`язків.

Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 була затверджена «Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України», що визначає механізм організації і ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами та є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

За приписами п.2 Інструкції №440 «матеріально відповідальною особою» вважається посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Відповідно дост.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Так, за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим же Статутом, за винятком випадків, передбачених КУпАП. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, останні несуть відповідальність згідно з КУпАП. У разі ж вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 62 Дисциплінарного статуту регламентовано, що на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення, як : а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.

Згідно з ч.1 ст.84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо ж вину військовослужбовця повністю доведено, то командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту).

Отже, судом 1-ї інстанції вірно зазначено, що начальник має сам вирішувати, чи призначати службове розслідування, однак притягнення службової особи до дисциплінарної відповідальності можливе виключно за наявності повної доведеності вини.

Підстави ж та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків врегульовує Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019р. №160-IX.

Відповідно до п.4 ст.1 Закону №160-ІХ,«матеріальна відповідальність» - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або ж частково пряму дійсну шкоду, що було завдано із їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п.5 ст.1 Закону № 160-ІХ).

Тобто, збитки, завдані Військовій частині НОМЕР_1 , шляхом створення нестачі військового та іншого майна - є «прямою дійсною шкодою».

Згідно з матеріалами службового розслідування від 20.12.2019р., в ході його проведення була виявлена втрата військового майна - «Темол тосол А40» (в кількості - 345 л) на суму - 23612,49 грн. У ході службового розслідування, серед іншого, встановлено, що неправомірна поведінка ОСОБА_1 полягає у невиконанні належним чином службових обов`язків та неналежному ставленню до військового майна.

Фактично, за висновками службового розслідування дані обставини встановлюють причинний зв`язок між протиправною поведінкою військовослужбовця і завданою шкодою.

Частиною 1 ст.3 Закону №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, окрім обставин, визначених ст.9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Натомість, притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч.3 ст.3 Закону №160-ІХ).

За приписами ч.1 ст.6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

За ст.7 Закону №160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями ст.8 Закону №160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом 3 (трьох) діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Що ж до шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом 1 (одного) місяця із дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Так, за результатами проведення розслідування складається акт, який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта, складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

За приписами ч.5 ст.8 Закону №160-ІХ, порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

Процедура проведення службового розслідування, як уже зазначалося колегією суддів вище, передбачена ст.45, ст.ст.84-88 Дисциплінарного статуту та деталізована положеннями «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України»(затв. наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608).

У п.2 розділу І Порядку №608 надано визначення «службовому розслідуванню», згідно з яким це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Як передбачено п.7 розділу І Порядку №608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону №160-ІХ.

Службове розслідування, згідно з п.1 розділу ІІ Порядку №608, може призначатися, зокрема,у разі:невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю та здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено,що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

У відповідності доп.3 розділу ІІІ зазначеного Порядку, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

За вимогами п.п.8,9 розділу ІІІ Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України і за нерозголошення інформації, що стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Як визначено п.п.1,3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного та об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, серед іншого, має право: знати підстави проведення службового розслідування;бути ознайомленим про права та обов`язки під час проведення службового розслідування;давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, а також вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно з п.1 розділу VІ Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом (п.2 розділу VІ Порядку №608).

Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності приймається виключно у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Так, як встановлено судом 2-ї інстанції з матеріалів справи, 13.11.2019р. під час здачі прапорщиком ОСОБА_1 посади командира 2-го взводу штабних машин 2БЗ було встановлено факт відсутності військового майна - «Темол тосолу А40» в кількості - 345 л, які позивач отримав по накладним від 19.11.2018р. №75, від 16.10.2018р. №48 в загальній кількості - 565 л.

Як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, за вказаним фактом командиром в/частини було призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли нестачі військового майна - охолоджуючої рідини роти штабних машин 2БЗ, а також встановлення ступеня вини ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність нібито стали причиною вчинення правопорушення

За результатами вказаного службового розслідування, заступником командира 2БЗ з озброєння старшим лейтенантом ОСОБА_4 складено відповідний акт від 20.12.2019р. №3937.

З метою встановлення наведених вище обставин, судом апеляційної інстанції було досліджено наступні документи.

Так, відповідно до наказу від 01.12.2018р. №249, позивач прийняв справи та посаду командира другого взводу штабних машин роти штабних машин 2БЗВійськової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 10 тарифним розрядом «прапорщик».

При цьому, слід зазначити, що до цієї посади позивач займав посаду старшини роти штабних машин 2-го польового вузла зв`язку коли прийняв «Темол тосол А40» в кількості - 345 л згідно накладної від 16.10.2018р. №48.

Далі, як видно з матеріалів справи, в період з 05.02.2019р. по 29.03.2019р. прапорщик ОСОБА_1 перебував на навчанні згідно із наказами командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2019р. №26 та від 01.04.2019р. №68, а також розпорядження НШ-ПЗ командира Військової частини НОМЕР_2 від 02.01.2019р. №5/2/2.

А в подальшому, як вбачається з матеріалів справи, в період з 02.04.2019р. по 02.05.2019р. позивач знаходився у відпустці (за станом здоров`я), згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2019р. №69.

У той же час, слід звернути, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2019р. №127 було визначено організацію та проведення сезонного обслуговування, підготовку озброєння та військової техніки на режим експлуатації у весняно-літніх умовах.

Так, за змістом вказаного вище наказу, на першому етапі (з 11.03.2019р. по 01.04.2019р.) було наказано організувати та здійснити заходи підготовчого періоду, в який ретельно спланувати та провести конференцію; до 22.03.2019р. провести дефектування ОВТ та визначити перелік необхідних запасних частин, вузлів та агрегатів, запасів матеріальних засобів необхідних для якісного проведення робіт сезонного обслуговування; подати заявки на необхідні запасні частини, вузли агрегати, матеріальні засоби до центральних служб забезпечення та організувати своєчасне їх отримання; скласти план-графіки виконання робіт сезонного обслуговування ОВТ; узагальнену інформацію стосовно ОВТ, яке підлягає переведенню на режим весняно-літньої експлуатації надати до 26.03.2019р. до озброєних Військової частини НОМЕР_2 за визначеною формою; організувати проведення інструкторсько-методичних, показових занять щодо порядку проведення сезонного обслуговування; в період з 26.05.2019р. по 28.03.2019р. заступниками провести дводенні збори з командирами підрозділів, їх з озброєння, екіпажами, механіками-водіями (водіями), особовим складом ремонтної роти відносно порядку виконання робіт по сезонному технічному обслуговуванню з прийняттям заліків.

На другому етапі (02.04.2019р. до 30.04.2019р.) - організувати проведення щоденних інструктажів по заходам безпеки та забезпечити їх дотримання особовим складом; забезпечити проведення повного переліку робіт сезонного обслуговування та чергових технічних обслуговувань у відповідності до план-графіків, провести роботи з обладнання елементі технічної території, під`їзних доріг до неї, організувати внутрішню службу та протипожежну охорону на технічній території у суворій відповідності з вимогами Статуту внутрішньої служби; організувати морально-психологічне забезпечення проведення сезонного обслуговування у відповідності до керівних документів.

На третьому етапі (з 30.04.2019р. по 04.05.2019р.), комісією військової частини, перевірити якість виконання робіт сезонного обслуговування ОВТ.

Провести огляди їх готовності до експлуатаційному періоді зі складанням Акту перевірки.

Заступнику ж командира з тилу Військової частини НОМЕР_1 , в свою чергу, було наказано до 30.03.2019р. забезпечити частину необхідними видами пального, мастила, консерваційних матеріалів, спеціальних та інших матеріальних засобів;

Командирам підрозділів наказано до 22.03.2019р. провести перевірку технічного стану 100% озброєння, військової техніки посадовими особами всіх рівнів із відповідним записом відносно виявлених недоліків у картки обліку технічного стану та книги огляду зразків OBT; до 23.03.2019р. подати до відповідних служб заявки необхідних матеріальних засобів.

Отже, з огляду на дати перебування позивача на навчанні та у відпустці, останній фактично не міг бути присутнім на сезонному обслуговуванні, підготовці озброєння та військової техніки на режим експлуатації у весняно-літніх умовах. Зазначені обставини узгоджуються з поясненнями, наданими позивачем під час проведення службового розслідування, та жодним чином не спростовується відповідачем.

Однак, у ході службового розслідування, відповідачем вказані обставини фактично було проігноровано та не враховано, про що очевидно свідчить зміст розділу 3 «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування» акту від 20.12.2019р. №3937.

На переконання колегії суддів, пояснення військовослужбовця є однією з важливих форм гарантій, наданих службовій особі для захисту законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного притягнення до матеріальної відповідальності. Проте, обґрунтованих підсумків за результатами аналізу та оцінки вказаних обставин, у тому числі з урахуванням пояснень службової особи, висновки службового розслідування (викладені фактично на 1 аркуші) не містять.

В подальшому, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2019р №221 ОСОБА_1 з 23.10.2019р. відправлено у відрядження в смт. Чорноморське, з метою виконанням завдань за призначенням, звідки він повернувся 04.11.2019р. року відповідно до наказу №231.

Згідно з наказом від 18.09.2019р. №526 командира Військової частини НОМЕР_1 було призначено організацію та проведення сезонного обслуговування, підготовку озброєння та військової техніки на режим експлуатації у осінь-зимових умовах.

Аналогічно, на першому етапі (з 18.09.2019р. по 30.09.2019р.) наказано організувати та здійснити заходи підготовчого періоду, в який ретельно спланувати і провести конференцію; до 20.09.2019р. провести дефектування ОВТ та визначити перелік необхідних запасних частин, вузлів та агрегатів, запасів матеріальних засобів необхідних для якісного проведення робіт сезонного обслуговування подати заявки на необхідні запасні частини, вузли, агрегати, матеріальні засоби до центральних служб забезпечення та організувати своєчасне їх отримання; скласти план-графіки виконання робіт сезонного обслуговування OВТ; узагальнену інформацію стосовно ОВТ, що підлягає переведенню на режим осінньо-зимової експлуатації надати до 26.09.2019р. до озброєння Військової частини НОМЕР_2 за визначеною формою.

На другому етапі (з 01.10.2019р. до 22.10.2019р.) було наказано забезпечити проведення повного переліку робіт сезонного обслуговування та чергових технічних обслуговувань у відповідності до план-графіків; провести роботи з обладнання елементи технічної території, під`їзних доріг до неї, організувати внутрішню службу та протипожежну охорону на технічній території у суворій відповідності з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; організувати морально-психологічне забезпечення проведення сезонного обслуговування у відповідності до керівних документів.

Тимчасово виконуючому обов`язки командира 1БЗ майору ОСОБА_9 , а також командиру 2БЗ капітану ОСОБА_8 проведення заходів сезонного обслуговування (другого етапу сезонного обслуговування) наказано провести після прибуття озброєння та військової техніки до пункту постійної дислокації з району виконання завдань.

На третьому етапі (з 23.10.2019р. по 25.10.2019р.), комісією військової частини наказано перевірити якість виконання робіт сезонного обслуговування ОВТ зі складанням акта перевірки.

Отже, в період відрядження ОСОБА_1 у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено переведення техніки на осінньо-зимовий період, за результатами чого командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ від 28.10.2019р. №620 «Про результати перевірки готовності озброєння та військової техніки та допуск особового складу до її експлуатації у осінньо-зимовому періоді», яким за незадовільне переведення озброєння та військової техніки на режим експлуатації у осінньо-зимовому періоді в порушення положеньст.ст.11,109,110 Статуту внутрішньої служби заступника командира 2БЗ з озброєння старшого лейтенанта ОСОБА_4 та командира роти штабних машин 2БЗ майора ОСОБА_10 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - «сувора догана».

Таким чином, дослідженні колегією суддів документи свідчать, що службовим розслідуванням дійсно не було належним чином встановлено коло осіб, які несли відповідальність за військове майно - «Темол тосол А40», ступінь їх вини, не були встановлені часові проміжки, коли позивач ніс відповідальність, а коли цю відповідальність несли інші військовослужбовці, зазначені в акті службового розслідування, за відсутності позивача по місцю несення служби, хто при переводі техніки на літній та зимовий період експлуатації відповідав за військове майно, яким чином було виявлено втрату майна та якими документами це було зафіксовано.

Більш того, під час службового розслідування не було встановлено момент коли саме зникло майно, в який спосіб, хто був відповідальним командиром у той період, не зазначені інвентаризаційні відомості, акти, згідно з якими вбачається відсутність - 345 л «Темол тосолу А40».

Викладене жодним чином не спростовано та не уточнено відповідачем і в апеляційній скарзі.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що на позивача не може бути покладений обов`язок відшкодування завданої шкоди у розмірі - 23612,49 грн., адже сукупність зібраних даних (відповідно до питань службової перевірки) поза розумним сумнівом не доводить вини позивача та не може бути визнана судом достатньою для прийняття рішення про притягнення останнього до матеріальної відповідальності.

У свою чергу, відповідачем не доведено належними та достовірними доказами, що позивач своїми діями чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового майна.

Відповідно до ст.ст.73,75 КАС України, належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Також, надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зі змісту ч.3 ст.3 Закону № 160-ІХ, яким регулюються спірні правовідносини, слідує що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим лише за одночасного дотримання чотирьох умов: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

За таких обставин, вина позивача в завданні шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача та завданою шкодою, є також недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.

На переконання суду, накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 та притягнення останнього до матеріальної відповідальності, вина якого не доведена належними та допустимими доказами не може вважатись результатом «ефективного» службового розслідування.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, у відповідності до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988р. у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995р. у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, порушення п.2 ст.6 мало місце. Отже, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином «доведення вини відповідно до закону», та перебираючи на себе функцію суду.

Викладене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «догани» та притягнення його до матеріальної відповідальності, оскільки такі застосовано за відсутності належних та достовірних доказів, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2019р. №756.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13.05.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко