Справа № 640/8023/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8023/19 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 10.01.2019 по 23.01.2019 співробітниками Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки, складений акт від 30.01.2019 № 65/10-36-13- 03/ «Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2017».

У відповідності до розділу III акта перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області встановлені порушення, а саме:

- п. 167.1 ст.167, п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 1185260,30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 219328,84 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 59819,80 грн., за 2016р. в сумі 76860,02грн. та за 2017р. в сумі 82649,02 грн.;

- п. 2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 427000,09 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 0,00 грн. без ПДВ (з урахуванням максимальної величина бази нарахування єдиного внеску в сумі 118522,43 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 118522,43 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 41127,26 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 41127,26 грн., за 2016р. в сумі 0,00 грн. та за 2017р. в сумі 0,00 грн.;

- п. 189.1 ст.189, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на додану вартість в загальній сумі 164822,83 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 53073,84 грн., за 2016р. в сумі 60051,63 грн. та за 2017р. в сумі 51697,36 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. в сумі 1185260,30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299099,01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427000,09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459161,20 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 17778,90 грн., в т.ч. за 2015р. в сумі 4486,48 грн., за 2016р. в сумі 6405,00 грн. та за 2017р. в сумі 6887,42 гривень.

14.02.2019 не погоджуючись з висновками акта перевірки, ФОП ОСОБА_1 подав заперечення, на які 07.03.2019 отримав від Головного управління ДФС у Київській області лист (рішення) № 5386/ФОП/Ю-36-13-03 від 28.02.2019 року, відповідно до якого заперечення залишено без задоволення.

Також, було отримано: податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

19.03.2018 позивачем до Державної фіскальної служби України подано скаргу на винесені ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019 р., рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019.

Однак, рішенням про залишення скарги без розгляду ДФС України від 05.04.2019 № 16025/6/99-99-11-05-01-25, в частині оскарження податкових повідомлень-рішень № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., № від 04.03.2019 р., залишено без розгляду посилаючись на відсутність повноважень представника який подав скаргу.

Позивач, не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішенням про застосування штрафних санкцій відповідача, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, викладені відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті останнім на підставі встановлених актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, у доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, є законодавчо необґрунтованими та не підтвердженими, прямо спростовуються фактичними обставинами справи та не можуть бути підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у статті 177 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1.);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2.);

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3.);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4.).

Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки було встановлено віднесення до складу валових витрат, витрат понесених на оплату електроенергії, використаної на опалення та освітлення всього нежитлового приміщення (1369,90 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі за 2015 рік - 312 352, 28 грн. без ПДВ, за 2016 рік - 380 167, 59 грн. без ПДВ, за 2017 рік - 411 264, 32 грн. без ПДВ, що на думку Головного управління ДФС у Київській області є витратами понесеними на опалення та освітлення частини нежитлового приміщення, яке не використовується для здійснення господарської діяльності.

Також, контролюючий орган вважає безпідставним віднесення до складу витрат, витрати за послуги загального прибирання приміщень, усунення сміття, забезпечення охорони та безпеки за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , оскільки з наданих до перевірки актів виконаних робіт в яких зазначено «Надання послуг з обслуговування приміщень» не зазначено які саме послуги надано та за якими адресами, а також не вказано вартість обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, колегія суддів зауважує, що підлягають віднесенню до складу витрат ті витрати за господарськими операціями, які згідно з реєстраційними даними, видами господарської діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 визначені за КВЕД: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 18.13 Основна Виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

Так, як вірно було встановлено судом першої інстанції, за надання в оренду майна ФОП ОСОБА_1 згідно відповідних договорів (договори з орендарями надавалися до перевірки, що підтверджується на стор. 11 акта перевірки) отримує орендну плату.

ФОП ОСОБА_1 для здійснення своєї господарської діяльності користується:

- нежитловим приміщення загальною площею 2251,5 кв.м., розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 04.12.2015, виданого управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- нежитловим приміщенням загальною площею 1369,90 кв.м., розташованим за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 16.02.2012 виданого Пірнівською сільською радою.

- земельною ділянкою загальною площею 0,4992 га, розташованою за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Пірново, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НМ № 119483 від 16.03.2012.

Тобто, зазначені вище об`єкти нерухомого майна, використовуються ФОП ОСОБА_1 у своїй господарській діяльності, що ГУ ДФС у Київській області не заперечується, та встановлено під час перевірки.

Нежитлове приміщення загальною площею 2251,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та нежитлове приміщення загальною площею 1369,90 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , будівля насичена інженерними комунікаціями, призначеними для створення комфортабельних та безпечних умов перебування в ній, як працівників так і його відвідувачів.

За результатами перевірки правильності визначення валового доходу позивача за перевіряємий період, відповідачем розбіжностей не встановлено (арк. 11 акта перевірки), при цьому, при визначенні витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів позивачем, відповідачем встановлено розбіжності, а саме, завищення валових витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що суму сплачених позивачем коштів за електроенергію та обслуговування відповідач виключив із складу валових витрат, так як позивач не здавав в оренду всі нежитлові приміщенням загальною площею 1369,90 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , і не отримував доходу по всій площі нерухомого майна. Таким чином, на розрахунок оподатковуваного доходу (чистого доходу) позивача за перевіряємий період вплинуло визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходів даного підприємця.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування відповідачем розрахунку оподаткованого доходу фізичної особи - підприємця, як різниці між валовим доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними з одержанням доходів є таким, що суперечить вимогам податкового законодавства. При цьому, витрати, понесені на оплату послуг по електропостачанню, послуг по прибиранню приміщень, та інші комунальні витрати власного нерухомого об`єкту були включені правомірно та були прямо пов`язані із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що висновки акта перевірки в цій частині є необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно з пунктом 1.4. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 № 607/23139 (далі - Порядок № 395), результати документальних перевірок оформлюються у формі акту або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 395 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повного мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, в порушення наведених норм, визначаючи позивачу заниження доходу, що враховується при визначенні об`єкта оподаткування, податковий орган в акті не відобразив посилання на первинні документи, здійснивши самостійне визначення умовного числового значення оподатковуваного доходу, який мав би отримати позивач.

Водночас, визначення контролюючим органом податкових зобов`язань виключно на підставі необґрунтованих даних, припущень, які не мають підтверджуючих доказів та належного обґрунтування, не ґрунтується на вимогах закону.

З огляду на наведене, висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту п. 167.1 ст.167, п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 1 185 260, 30 грн. без ПДВ, в т.ч.: за 2015р. в сумі 299 099, 01 грн. без ПДВ., за 2016р. в сумі 427 000, 09 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 459 161, 20 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 219 328, 84 грн., в т.ч.: за 2015р. в сумі 59 819, 80 грн., за 2016р. в сумі 76 860, 02 грн. та за 2017р. в сумі 82 649, 02 грн., є необґрунтованим, як наслідок, податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 № , яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 199 386, 30 грн., з яких 159 509, 04 грн. за податковими зобов`язаннями та 39 877, 26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

В той же час, з огляду на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки на суму 1 185 260, 30 грн., висновки акту перевірки в інших частинах є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони є похідними, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення № від 04.03.2019, № від 04.03.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.03.2019, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.03.2019

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву (а.с. 31-38) та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Мельничук В.П.