Справа № 300/6167/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6167/21 пров. № А/857/1522/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, головуючий суддя Кафарський В.В., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області від 15.04.2021 року №77 про відмову йому, як судді у відставці, в зарахуванні до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року та проведенні ОСОБА_1 у зв`язку з цим перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, згідно з заявою від 11.04.2021 року про перерахунок вказаного утримання з врахуванням періоду проходження строкової служби в армії та зарахувати у стаж роботи, що дає право на відставку вказаного періоду; зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 , як судді у відставці, до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року та провести перерахунок та виплату йому грошового утримання з врахуванням зазначеного стажу, провівши відповідний перерахунок з 11.04.2021 року, як дня подання до відповідача заяви про такий перерахунок..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 04.08.2016 року він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Стаж його роботи на посаді судді, який дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання складає 25 років 5 місяців 1 день (23 роки 6 місяців 23 дні - на посаді судді, 1 рік 10 місяців 8 днів - служба в армії). У квітні 2021 року він звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року, за результатами розгляду якої, відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні до стажу роботи періоду проходження строкової військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року (1 рік 10 місяців 8 днів); скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.04.2021 року за №77 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року (1 рік 10 місяців 8 днів) і здійснити перерахунок та виплату, з врахуванням виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі розрахунку Івано-Франківського апеляційного суду стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відповідного суддівського стажу, починаючи з 11.04.2021 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суддівський стаж для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом розраховано відповідно до норм законодавства, тому неправомірність у його діях щодо зарахування до суддівського стажу військової служби - відсутня, оскільки положеннями статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, періоду проходження військової служби.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, На підставі постанови Верховної Ради України від 05.07.2016 року №1434-VIІI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Івано-Франківської області та наказом в.о. голови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.07.2016 року №03-04/141 виключено з 21.07.2016 року із складу суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначено що загальний трудовий стаж (повний) складає 25 років 05 місяців 01 день. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 23 роки 06 місяців 23 дні (період з 26.12.1992 року по 01.12.1999 року - на посаді народного судді Рожнятівського районного народного суду; період з 02.12.1999 року по 18.01.2011 року - на посаді судді Івано-Франківського міського суду; з 19.01.2011 по 21.07.2016 року - на посаді судді Апеляційного суду Івано-Франківської області).

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 у період з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року проходив строкову службу в радянській армії (а.с.37-46), про що також свідчить наявна в матеріалах справи копія воєнного білета від 15.05.1973 року серії ДМ№167399 (а.с.13-15).

11.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою через веб-портал про зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 24.08.1973 року по 02.07.1975 року.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач рішенням від 14.04.2021 року №77 відмовив позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на положення статті 137 Закону №1402-VIIІ, оскільки до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Позивач не погодившись із відмовою відповідача у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 24.08.1973 по 02.07.1975, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовило позивачу в зарахуванні до стажу роботи судді періоду проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.08.1975 року та проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з врахуванням періоду проходження строкової служби в армії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Верховний Суд вже розглядав справи з таким предметом та підставами спору. Зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 521/2593/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17 та від 29 квітня 2020 року у справі 426/12415/16-а, обставини яких є подібними. Верховний Суд зазначив:

"Відповідно до частини третьої статті 141 Закону № 2453-VI [у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12.12.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон № 192-VIII)] щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2)члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом № 192-VIII, яким Закон № 2453-VI було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30.10.2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XI "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України від 21.12.2016 року №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", яким були внесені зміни в Закон № 2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним".

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі №686/16953/17.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено в зарахуванні позивачу до стажу роботи судді періоду проходження строкової служби в армії з 24.08.1973 року по 02.08.1975 року та проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з врахуванням періоду проходження строкової служби в армії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі №300/6167/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький