Справа № 420/496/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/496/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 11 січня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної митної служби України, в якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Державної митної служби України, оформлене листом від 08 грудня 2021 року №16-1/16-02/14/529 «Про відмову у внесенні доповнень до митного реєстру» стосовно торговельної марки, зареєстрованої в Україні « ОСОБА_2 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року;

2. Зобов`язати Державну митну службу України внести відомості про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки, зареєстрованої в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року згідно повідомлення про доповнення інформації та документів від 29.11.2021 року заявника ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 було включено торговельну марку, зареєстровану в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позивачем було встановлено, що ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортує в Україну та продає в магазинах «СІЛЬПО» вино з позначенням ТМ «Grand Imperial» без згоди правовласників торговельної марки, у зв`язку з чим, позивачем до відповідача було подано повідомлення про доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта у реєстрі за №18 від 05.01.2021, а саме: внесенням відомостей до розділу заяви «Товари, що підозрюються у порушені прав інтелектуальної власності», графи 17-24». Однак, 10.12.2021 позивачем було отримано лист у формі рішенні Державної митної служби «Про відмову у внесенні доповнень до митного реєстру».

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 17.01.2022 ухвалено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної митної служби України (про визнання протиправним та скасування рішення; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ст.262 КАС.

03 лютого 2022 року (вх.№ЕС/337/22) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.91-106), в якому вказано, що за результатами розгляду позовної заяви, Держмитслужба з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову не погоджується з огляду на таке.

З покликання на фактичні обставини справи щодо розгляду заяви позивача за результатами якої складено лист від 08.12.2021 №16-1/16-02/14/529, відповідач вказує, що за інформацією, наявною в Держмитслужбі ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортувало товари з логотипом «Grand Imperial» починаючи з червня 2017 року, тобто до дати подання заявки на реєстрацію логотипа позивачем. Із чого вбачається, що ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» має право попереднього користувача. Отже, на думку відповідача, право власників свідоцтва України № НОМЕР_1 забороняти використовувати без їх згоди зареєстровану торговельну марку «Grand Imperial» не поширюється на ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» при імпорті ним на митну територію України ігристого вина « ОСОБА_2 » виробництва французської компанії «Компані Франсез де Грінд Ван».

У зв`язку з чим, у відзиві вказано, що наведені позивачем відомості про ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» як особи, що підозрюється у порушенні прав інтелектуальної власності на торговельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 суперечать вищенаведеним вимогам законодавства України.

Крім цього, як стверджує відповідач, Держмитслужбою було встановлено, що у листі-повідомленні від 29.11.2021 позивачем зазначено, що вказане повідомлення погоджено усіма правовласниками: ним та ОСОБА_3 , проте, документів, що підтверджують вказане погодження, не надано. Лист-повідомлення підписано та надано позивачем від імені лише одного з двох власників знаку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , без підпису іншого власника ( ОСОБА_3 ).

Також, у відзиві вказано, що згідно з науково-практичним коментарем до статті 500 Цивільного кодексу України якщо у результаті державної реєстрації заявник одержує весь обсяг майнових прав на торговельну марку, визначених у статті 495 Цивільного кодексу України, то попередній користувач, після реєстрації іншою особою його позначення як торговельної марки, зберігає лише право на її подальше використання. Право попереднього користувача є обмеженням прав власника свідоцтва, сформульованих у статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Зокрема, виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстрований знак також не поширюється на здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки

Як стверджує відповідач, позиція Держмитслужби щодо наявності у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» права попереднього користувача узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 25.01.2005 у справі № 21/253 та постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/22001/17. Право попереднього користувача за обставинами справи №910/22001/17 за висновком Верховного Суду було доведено доказами ввезення на територію України спірного товару. Доказом наявності у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» права попереднього користувача є митна декларація від 21.06.2017 №UA125220/2017/729039, за якою ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортувало вино ігристе «Grand Imperial».

З огляду на викладене, Держмитслужба вважає, що підстави для внесення до митного реєстру відомостей про ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», як учасника зовнішньоекономічної діяльності, який здійснює імпорт товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності наразі відсутні.

Копію відзиву на позовну заяву направлено позивачем на адресу електронної пошти позивача, яка зазначена ним у позовній заяві.

11 лютого 2022 року (вх.№ЕП/5601/22, вх.№8954/22) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.107-131).

У відповіді на відзив зазначено, що ні відповідачем, ні ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», ні французькою компанією «Компані францез де Грінд Ван» не представлено публічно або до компетентних органів доказів, які підтверджують право попереднього користування (договори, розробки дизайну TM «Grand Imperial», упаковки продукції, ліцензії та ін). Суду з боку відповідача не надано жодного документу, що у ТОВ «СІЛЬПО ФУД» та/або французької компанії «Компані Францез де Грiнд Ван» виникло право добросовісного попереднього користувача саме на позначення «Grand Imperial» та/або торговельну марку за свідоцтвом № НОМЕР_1 вiд 25.03.2020 року.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач не надав жодного експертного висновку з цього приводу. Відповідач навіть не ініціював проведення експертизи в рамках митних формальностей та/або незалежного дослідження. Доказів з цього приводу відповідачем в рамках зазначеної судової справи не надано.

У відповіді на відзив вказано, що відповідачем не надано до суду жодного доказу про перехід права попереднього користування від французької компанії «Компані Францез де Грiнд Ван» до ТОВ «СІЛЬПО-ФУД». Будь - яких ліцензій на право користування торговельною маркою за свідоцтвом №273720 вiд 25.03.2020 року позивач не надавав, ні французькій компанії «Компані Францез де Грiнд Ван» ні ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Як стверджує позивач, право попереднього користування відповідно вимог ст.500 Цивільного кодексу України встановлюється саме в судовому порядку виходячи із обставин справи та наявних доказів по справі. Верховним Судом зазначено, що таке право не може виникати самостійно без його доказування зацікавленою стороною та доводиться в судовому порядку або відповідною судовою експертизою.

Також, у відповіді на відзив вказано, що доказами відомості фірмового найменування може бути довідки державних органів, соціологічні опитування, статистичні дані, інформація від контрагентів. Митна декларація від 21.06.2017 №UA125220/2017/729039 не носить інформації, що підтверджує користування позначення «Grand Imperial», не встановлює попередні дати попереднього користування, а тому не може бути доказом наявності у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» права попереднього користування. Позивач звертає увагу суду, що відповідач, по суті, виступає в якості адвоката ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», захищаючи права суб`єкта господарювання та самоуправно, злочинно визначає з ним право попереднього користування. Дані дії посадових осіб відповідача пiдпадають під корупційні та такі, що надають перевагу ТОВ «СІЛЬПО ФУД» без наявних підтверджуючих документів та прав.

Копію відповіді на відзив отримано представником відповідача 14.02.2022, що підтверджується роздруківкою з сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с.132).

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 належать виключні майнові права на торговельну марку «Grand Imperial» за свідоцтвом України на торговельну марку № НОМЕР_1 вiд 25.03.2020 року (опубліковано 25.03.2020 poку, бюл.№6/2020, заявка №m201905307 вiд 06.03.2019 pоку) (а.с.22-24).

Торговельна марка «Grand Imperial» зареєстрована для переліку товарiв i/або послуг: Кл. 33 МКТП (які містять об`єкт права інтелектуальної власності), а саме: алкогольні напої, крiм пива; алкогольні напої, що містять фрукти; анісова настоянка (лiкер); анісовий лiкер; аперитиви; арак; байцзю (китайський алкогольний напій); бренді; вина; вiскi; горілка; горілка вишнева; грушевий сидр; джин; дигестиви (лікери та алкогольні напої); коктейлi; кюрасо; лікери; медовуха (напій медовий); м`ятнi лiкери; напої алкоголоні змішані, крім напоїв на основі пива; настоянки гіркi; ніра (алкогольний напій на основі цукрової тростини); перегiннi алкогольні напої; пікети (вино з виноградних вичавків); рисовий спирт; ром; саке; сидр; спиртні напої; спиртові екстракти; спиртові есенції; фруктові екстракти спиртові.

Права на імпорт та/або експорт продукції з позначенням «Grand Imperial» за свідоцтвом на торговельну марку від 25 березня 2020 року № 273720 мають виключно правовласники або компанії, яким видані відповідні ліцензії.

05.01.2021 за №18 до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону включена торговельна марка «Grand Imperial» за свідоцтвом України від 25.03.2020 №273720 строком на 1 рік (а.с.25).

При цьому згідно інформації, яка розміщена в митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону термін реєстрації об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону - торговельної марки «Grand Imperial» за свідоцтвом України від 25.03.2020 №273720 продовжено до 05.01.2023 року (а.с.24).

Як стверджує позивач, 20 листопада 2021 року правовласниками було встановлено, що в мережі гіпермаркетів (магазинів) товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД», як імпортером, розповсюджується продукція: вино ігристе біле брют ТМ Grand Imperial (ТМ Гранд Імперіал) 0,75Л(L), вино виноградне ігристе сортове рожеве сухе ТМ Grand Imperial (ТМ Гранд Імперіал) 0,75Л(L), вино виноградне ігристе сортове біле брют ТМ Grand Imperial (ТМ Гранд Імперіал) 0,2Л(L), вино виноградне ігристе сортове біле брют ТМ Grand Imperial (ТМ Гранд Імперіал) 0,2Л(L).

Вказана інформація підтверджується сертифікатами якості, які були отримані при придбанні даної продукції. В ході контрольної закупки товару було придбано вино виноградне ігристе купажоване рожеве сухе ТМ Grand Imperial (TМ Гранд Імперіал) 0,75Л(L) УКТЗЕД , вино виноградне ігристе сортове біле брют ТМ Grand Imperial (ТМ Гранд Імперіал) 0,75Л(L)УКТЗЕД , виробництва: Компані Франсез де ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 вказано: ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Вказана інформація підтверджується фіскальним чеком ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на суму 298,00 грн від 20 листопада 2021 року.

Позивачем встановлено, що ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортує (постачає) в Україну та продає (розповсюджує) в магазинах «Сільпо» вино з позначенням ТМ ОСОБА_2 (ТМ Гранд Імперіал) без згоди правовласників торговельної марки, зареєстрованої в Україні (НТМ) «Grand Imperial» за свідоцтвом на торговельну марку від 25 березня 2020 року №273720 (від 05 січня 2021 року №18 у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності державної митної служби України).

До Держмитслужби від позивача надійшов лист-повідомлення від 29.11.2021 року (а.с.33-38) про доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта права інтелектуальної власності у реєстрі за № 18 від 05.01.2021 року, у якому позивач повідомив про необхідність доповнення митного реєстру щодо торговельної марки «Grand Imperial» інформацією про ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (), як учасника зовнішньоекономічної діяльності, який здійснює імпорт товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності вина ігристого з торговельною маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виробництва французської компанії «Компані Франсез де Грінд Ван» («Compagnie Francaise des Grands Vins», Франція).

До вказаної заяви позивачем було, зокрема, копію фіскального чеку ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» на суму 298,00 грн від 20.11.2021 року згідно якого було придбано вино з торговельною маркою «Grand Imperial» (а.с.41).

Дане звернення позивач обґрунтував тим, що ним та іншим правовласником ОСОБА_3 торговельної марки «Grand Imperial» було встановлено, що в мережі гіпермаркетів (магазинів) ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», як імпортером розповсюджується продукція (вино) з позначенням ТМ «Grand Imperial» без згоди правовласників торговельної марки.

За результатами розгляду вказаного звернення Держмитслужбою листом від 08.12.2021 №16-1/16-02/14/529 (а.с.55-57) у внесенні доповнень до інформації митного реєстру відмовлено з таких підстав.

Згідно з доданого до листа-повідомлення від 29.11.2021 «Витягу інтерактивного електронного реєстру: Спеціалізована інформаційна система Укрпатету за посиланням: https://sis.ukrpatent.org/uk/search/detail/1328276 дата подання заявки на реєстрацію логотипа «Grand Imperial» в якості знака для товарів і послуг 06.03.2019.

Разом з цим, вказано у листі, за інформацією, наявною в Держмитслужбі, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортувало товари з логотипом «Grand Imperial» до зазначеної дати, починаючи з червня 2017 року. Отже, право власників свідоцтва України №273720 забороняти використовувати без їх згоди зареєстровану торговельну марку «Grand Imperial» не поширюється на ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» при імпорті ним на митну територію України ігристого вина «Grand Imperial».

У зв`язку з чим, наведені позивачем відомості про ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» як особи, що підозрюється у порушенні прав інтелектуальної власності на торговельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 суперечать вищенаведеним вимогам законодавства України.

Крім цього, Держмитслужбою вказано, що лист-повідомлення про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки «Grand Imperial» вiд 29.11.2021 підписано та надано ОСОБА_1 вiд iменi лише одного з двох власникiв знака за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , без підпису іншого власника ( ОСОБА_3 ). Також ОСОБА_1 зазначено, що вказане повідомлення погоджено з ОСОБА_3 . В той же час, документів, що підтверджують вказане погодження, не надано.

Як вказано у листі, згідно з пунктом 35 розділу II Порядку відмова у внесенні змін та/або доповнень до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПВ надається, зокрема, у разі відсутності у заявника правових підстав для подання змін та/або доповнень до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ.

Зважаючи на вищевикладене, у листі від 08.12.2021 №16-1/16-02/14/529 вказано, що до інформації, що міститься у митному реєстрі (реєстр. №18), не внесені доповнення щодо товарiв, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності, наведені у Вашому листі вiд 29.11.2021.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Державної митної служби України, оформлене листом від 08 грудня 2021 року №16-1/16-02/14/529 «Про відмову у внесенні доповнень до митного реєстру» стосовно торговельної марки, зареєстрованої в Україні «Grand Imperial» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи спір, що вини між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 (далі Положення) Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.

Пунктом 4 Положення визначено, що Держмитслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема вживає заходи щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності під час провадження зовнішньоекономічної діяльності, недопущення переміщення через митний кордон України контрафактних товарі

Питання сприяння захисту прав інтелектуальної власності під час переміщення товарів через митний кордон України врегульовано розділом XIV Митного кодексу України.

Відповідно до ч.17 ст.397 Митного кодексу України до товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності, митні органи застосовують такі заходи щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності:

1) призупинення митного оформлення товарів на підставі даних митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, відповідно до статті 399 цього Кодексу;

2) призупинення митного оформлення товарів за ініціативою митного органу відповідно до статті 400 цього Кодексу;

3) знищення товарів, митне оформлення яких призупинено за підозрою у порушенні прав інтелектуальної власності, відповідно до статті 401 цього Кодексу;

4) призупинення митного оформлення та знищення невеликих партій товарів, що перемiщуються (пересилаються) через митний кордон України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, відповідно до статті 401-1 цього Кодексу;

5) зміна маркування на товарах та їх упаковці відповідно до статті 402 цього Кодексу.

За винятком випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, такі заходи застосовуються у разі підозри у порушенні прав інтелектуальної власності щодо:

1) товарів, що переміщуються громадянами на митну територію України або за її межі;

2) товарів під час їх ввезення на митну територію України (у тому числі з метою транзиту) або вивезення за межі митної території України;

3) товарів, що поміщуються в митні режими імпорту, реімпорту, експорту, реекспорту, тимчасового ввезення, тимчасового вивезення, митного складу, вільної митної зони, переробки на митній території, переробки за межами митної території.

У разі підозри у порушенні прав інтелектуальної власності щодо товарів, митні формальності щодо яких здійснюються без подання митної декларації, митними органами призупиняється виконання митних формальностей щодо таких товарів згідно з положеннями статей 399 або 400, або 401-1 цього Кодексу.

Порядок застосування заходів щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності та взаємодії митних органів з правовласниками, декларантами та іншими заінтересованими особами визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Приписами статті 398 Митного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, веде митний реєстр об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, на підставі заяв правовласників.

Правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об`єкт права інтелектуальної власності, має право безоплатно подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності з метою реєстрації такого об`єкта у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, включаючи форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви, внесення інформації до зазначеного реєстру та його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Інформація про об`єкти права інтелектуальної власності, зареєстровані в митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, доводиться до митних органів через єдину автоматизовану інформаційну систему митних органів. Для забезпечення ідентифікації товарів, що підозрюються у порушенні прав інтелектуальної власності, митні органи можуть використовувати додаткові інформаційні ресурси в межах, що не суперечать законодавству.

Після реєстрації об`єкта права інтелектуальної власності в митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, митні органи застосовують заходи щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності на підставі даних такого реєстру.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, забезпечує оприлюднення інформації щодо об`єктів права інтелектуальної власності, зареєстрованих у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, на своєму офіційному сайті.

Правовласник зобов`язаний повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, про припинення чинності чи визнання недійсним права інтелектуальної власності, а також про часткову або повну передачу прав на об`єкт права інтелектуальної власності, відомості щодо якого внесені до митного реєстру об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

За приписами частин першої-третьої статті 398 Митного кодексу України, Держмитслужба, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, веде митний реєстр об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, на підставі заяв правовласників.

Так, Порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №648 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09 червня 2020 року №282) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2020 року за №548/34831 (Далі- Порядок №648).

Цей Порядок встановлює порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів прав інтелектуальної власності (далі - ПІВ), які охороняються відповідно до закону, включаючи форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви, внесення інформації до митного реєстру та його ведення (п.1 розд. І Порядку №282).

Згідно приписів даного Порядку №648:

- заходи сприяння - передбачені частиною першою статті 397 Митного кодексу України (далі - Кодекс) заходи щодо сприяння захисту ПІВ, які застосовуються до товарів, що підозрюються у порушенні ПІВ.

- заява про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі - заява про сприяння захисту належних правовласнику майнових прав на об`єкт ПІВ, яка подається за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, відповідно до статті 398 Кодексу з метою реєстрації такого об`єкта у митному реєстрі;

- заявник - правовласник, який самостійно або через уповноваженого ним представника у встановленому порядку подає заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Пунктом 3 розділу І Порядку №648 визначено, що правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об`єкт ПІВ, має право безоплатно подати до Держмитслужби заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Пунктом 4 розділу І Порядку №648 визначено, що заява про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі може бути подана з метою реєстрації у митному реєстрі таких об`єктів ПІВ як об`єкти авторського права і суміжних прав, винаходи, промислові зразки, торговельні марки, географічні зазначення, сорти рослин, компонування напівпровідникових виробів.

Згідно з п.1 розділу 2 Порядку №648 для реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі заявник подає до Держмитслужби заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі у паперовій формі або у вигляді сканованої копії засобами електронного зв`язку або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Відповідно до п.25 розділу 2 Порядку №648 після завершення реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі внесення змін та/або доповнення інформації та/або документів щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ здійснюється відповідно до пунктів 32 та 33 цього розділу.

Пунктом 32 розділу 2 Порядку №648 визначено, що після реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі заявник зобов`язаний повідомляти СП Держмитслужби про:

1) будь-які зміни та/або доповнення до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ, а також у поданих разом із заявою документах, внесених до митного реєстру;

2) доповнення до інформації митного реєстру щодо ознак оригінальних товарів, подання яких передбачено графами 10, 11, 12 та 15 заяви про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі та які відсутні у митному реєстрі щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ, у тому числі у разі, якщо після призупинення митного оформлення товарів правовласник повідомив, що вважає такі товари оригінальними, та надав згоду на поновлення їх митного оформлення.

Відповідно до п.33 розділу 2 Порядку №648 повідомлення про зміни та/або доповнення, передбачені підпунктами 1, 2 пункту 32 цього розділу, заявник надсилає невідкладно, але не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з дня, коли такі зміни та/або доповнення відбулися, або з дня надання згоди на поновлення митного оформлення оригінальних товарів.

Такі повідомлення у довільній формі разом з поданням відповідних копій документів (за потреби) надсилаються до СП Держмитслужби у паперовій формі або у вигляді сканованої копії засобами електронного зв`язку або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Згідно з п. 34 розділу 2 Порядку №648 після отримання інформації та/або документів відповідно до пунктів 32, 33 цього розділу СП Держмитслужби невідкладно, але не пізніше ніж на наступний робочий день, вносить таку інформацію та/або документи до митного реєстру.

Пунктом 35 розділу 2 Порядку №648 визначено, що відмова у внесенні змін та/або доповнень до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ надається у разі:

1) відсутності у заявника правових підстав для подання змін та/або доповнень до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ та/або необхідного обсягу прав для здійснення дій, пов`язаних із захистом майнових прав на об`єкт ПІВ;

2) виявлення СП Держмитслужби недостовірної та/або неповної інформації та/або невідповідності інформації у поданих змінах та/або доповненнях до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ;

3) неможливості ідентифікації наявності об`єкта ПІВ у товарі посадовою особою митного органу методами, запропонованими заявником, під час митного контролю і митного оформлення товарів;

4) відсутності характерних (типових) ознак оригінальних товарів, які можуть бути ідентифіковані митними органами під час митного контролю і митного оформлення товарів;

5) невідповідності товарів, які містять торговельну марку та щодо яких подані зміни та/або доповнення до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ, класам товарів згідно з Міжнародною класифікацією товарів і послуг, зазначених в охоронному документі на таку торговельну марку,- у разі подання змін / або доповнень до інформації щодо зареєстрованої торговельної марки.

Суд підкреслює, що зазначений перелік є вичерпним.

Відповідно до п.36 розділу 2 Порядку №648 про відмову у внесенні змін та/або доповнень до інформації щодо зареєстрованого об`єкта ПІВ із вмотивованим обґрунтуванням причин такої відмови СП Держмитслужби повідомляє заявника листом у паперовій формі або у вигляді сканованої копії засобами електронного зв`язку або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Так, щодо доводів відповідача про те, що право власників свідоцтва України № НОМЕР_1 забороняти використовувати без їх згоди зареєстровану торговельну марку «Grand Imperial» не поширюється на ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» при імпорті ним на митну територію України ігристого вина «Grand Imperial», суд зазначає таке.

За твердженнями Державної митної служби України за інформацією, наявною в Держмитслужбі, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» імпортувало товари з логотипом «Grand Imperial» до зазначеної дати, починаючи з червня 2017 року на підтвердження чого до суду надано копію митної декларації №UA125220/2017/729039 від 22.07.2017 року згідно якої ТОВ «СІЛЬПО-ФУТ» до митного оформлення подано товар вина виноградні WHITE SPARKLIND WINE GRAND IMPERIAL BRUT, WHITE SPARKLIND WINE GRAND IMPERIAL DEMI-SEC. Виробник продукції Компані Франсез де ОСОБА_4 (а.с.98-99).

Згідно зі ст.420 Цивільного кодексу України, до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

За приписами ст.424 Цивільного кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Статтею 426 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об`єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об`єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об`єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст.1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон №3689), торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

У відповідності до частини першої статті 16 Закону №3689 права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки.

Відповідно до частини першої статті 500 Цивільного кодексу України () будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача).

Частиною шостою статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що виключне право власника свідоцтва забороняти іншим особам використовувати без його згоди зареєстровану торговельну марку не поширюється, зокрема на здійснення будь-якого права, що виникло до дати подання заявки або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки.

Суд вважає, що вищевказані приписи ст.500 Цивільного кодексу України та частини шостої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» в даному випадку необхідно застосовувати наступним чином:

- не є порушенням прав позивача реалізація ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» товару з торговою маркою «Grand Imperial», який ввезено вказаною особою на митну територію України до дати подання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заявки на торговельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В той же час, право попереднього користувача ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» при розгляді справи суд вважає не доведеним, так як за наявними в матеріалах справи доказами етикетка товару - вино «Grand Imperial», яке реалізує ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» свідчить про те, що воно виготовлено вже після подання до митного оформлення товару згідно митної декларації від 21.06.2017 року № UA 125220/2017/729039 (а.с.47).

Тобто, товар за митною декларацією від 21.06.2017 року № UA 125220/2017/729039 не може бути товаром, реалізація якого встановлена позивачем та, відповідно, через що він звернувся із листом-повідомленням від 29.11.2021 року (а.с.33-38) про доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта права інтелектуальної власності у реєстрі за №18 від 05.01.2021 року.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.500 Цивільного кодексу України право попереднього користувача може передаватися або переходити до іншої особи тільки разом із підприємством чи діловою практикою або з тією частиною підприємства чи ділової практики, в яких було використано торговельну марку або здійснено значну і серйозну підготовку для такого використання.

В той же час, протягом усього строку розгляду даної справи до суду не надано доказів про перехід права попереднього користування від французької компанії «Компані Францез де Грiнд Ван» до ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем не доведено той факт, що виробник продукції Компані Франсез де ОСОБА_4 та імпортер ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» має право попереднього користування, відповідними та належними документами.

Як вказано у відзиві, позиція Держмитслужби щодо наявності у ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» права попереднього користувача узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 25.01.2005 у справі № 21/253 та постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/22001/17. Право попереднього користувача за обставинами справи №910/22001/17 за висновком Верховного Суду було доведено доказами ввезення на територію України спірного товару. «» 2015 2016 ? ? ? «Changzhou Haida Medical Equipment Co., Ltd (China)», ? «HAIDA», -1 ?. ? , «» ? «HAIDA» 35 21 2015 ; «HAIDA» ? 10 24 2017 ).

В той же час, суд вважає покликання відповідача на рішення суду по справі №910/22001/17 не є релевантним при розгляді даної справи, так як при розгляді справи №910/22001/17 встановлено, що реалізація товару з торговою маркою на яку видано свідоцтво іншій особі здійснено щодо товару, який було придбано до дати видання свідоцтва на знак. В даному випадку відповідач посилається саме на висновок суду про відсутність порушення права особи, яка отримала свідоцтво на знак, який зроблено з аналізу обставин, які не є тотожними обставинам у даній справі.

В той же час, при розгляді даної справи відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що імпортер ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» має право попереднього користування.

Щодо доводів відповідача про те, що лист-повідомлення про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки «Grand Imperial» вiд 29.11.2021 підписано та надано ОСОБА_1 вiд iменi лише одного з двох власникiв знака за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , без підпису іншого власника ( ОСОБА_3 ), то суд зазначає таке.

Відповідно до п.33 розділу 2 Порядку №648, повідомлення про зміни та/або доповнення, передбачені підпунктами 1, 2 пункту 32 цього розділу, заявник надсилає невідкладно, але не пізніше ніж протягом 10 робочих днів з дня, коли такі зміни та/або доповнення відбулися, або з дня надання згоди на поновлення митного оформлення оригінальних товарів.

Як вже вказано судом, згідно приписів Порядку №648, заявник - правовласник, який самостійно або через уповноваженого ним представника у встановленому порядку подає заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Відповідно до ч.1 ст.428 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно.

Крім того, частиною 3 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що взаємовідносини при використанні торговельної марки, свідоцтво на яку належить кільком особам, визначаються угодою між ними. У разі відсутності такої угоди кожний власник свідоцтва може використовувати торговельну марку на свій розсуд, але жоден з них не має права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання торговельної марки та передавати право на торговельну марку іншій особі без згоди решти власників свідоцтва.

При цьому, реалізація права інтелектуальної власності одним із співвласників, у випадку відсутності договору, породжує правову презумпцію, що здійснені дії співвласника є такими, що вчинені за згодою усіх інших співвласників.

Водночас, поняття права інтелектуальної власності визначено ст.418 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Між тим, згідно з приписами частини четвертої статті 16 Закону №3689 використанням торговельної марки визнається:

нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано;

застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки.

З аналізу приписів Цивільного кодексу України, Митного кодексу України, Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Порядку №648 суд не вбачає законодавчо визначених обмежень для звернення позивача самостійно із листом-повідомленням від 29.11.2021 року про доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта права інтелектуальної власності у реєстрі за № 18 від 05.01.2021 року.

Більш того, зі змісту вказаних правових норм вбачається, що вчинення дії щодо повідомлення про доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта у реєстрі за №18 від 05.01.2021, а саме: внесенням відомостей до розділу заяви «Товари, що підозрюються у порушені прав інтелектуальної власності», графи 17-24» не є використанням торговельної марки.

Суд підкреслює, що ані вимоги ст.398 Митного кодексу України, ані положення Порядку №648 не містять обов`язку щодо отримання спільної згоди, у разі використання торговельної марки, свідоцтво на який належить кільком особам, на доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта у митному реєстрі об`єктів інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що єдиними обмеженнями при використанні торговельної марки співвласниками відсутність права давати дозвіл (видавати ліцензію) на використання торговельної марки та передавати право на торговельну марку іншій особі без згоди решти власників свідоцтва.

В свою чергу, звернення одного з співвласників з повідомленням про зміни та/або доповнення до заяви про сприяння захисту належних правовласнику майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності не є неналежним зверненням.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з метою доповнення інформації та документів щодо зареєстрованого об`єкта у митному реєстрі об`єктів інтелектуальної власності, позивачем подано всі необхідні документи. Натомість, Державною митною службою України протиправно відмовлено у задоволенні такої зави.

При цьому, суд враховує висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.09.2021 у справі № 640/4515/19.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що рішення Державної митної служби України, оформлене листом від 08 грудня 2021 року №16-1/16-02/14/529 «Про відмову у внесенні доповнень до митного реєстру» стосовно торговельної марки, зареєстрованої в Україні «Grand Imperial» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Державної митної служби України внести відомості про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки, зареєстрованої в Україні «Grand Imperial» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року згідно повідомлення про доповнення інформації та документів від 29.11.2021 року заявника ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Відповідно до п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державним органам суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. Європейський Суд дійшов до висновку, що втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом», оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у певній сфері та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля з боку правоохоронних органів.

Оскільки у межах спірних правовідносин встановлено відсутність підстав для відмови позивачу у внесенні відомості про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки, зареєстрованої в Україні «Grand Imperial» за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року згідно повідомлення про доповнення інформації та документів від 29.11.2021 року заявника ОСОБА_1 , то суд приходить до висновку щодо необхідності зобов`язання Державну митну службу України внести відомості про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки, зареєстрованої в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року згідно повідомлення про доповнення інформації та документів від 29.11.2021 року заявника ОСОБА_1 .

При цьому, суд застосовує висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 28.09.2021 у справі № 640/4515/19.

Зважаючи на встановлені судом обставини при розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №0.0..1 від 10.01.2022 року, позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 992,40 грн. (а.с.20).

З урахуванням задоволення основної вимоги позивача, суд доходить висновку, що судовий збір у розмірі 992,40 грн підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної митної служби України, оформлене листом від 08 грудня 2021 року №16-1/16-02/14/529 «Про відмову у внесенні доповнень до митного реєстру» стосовно торговельної марки, зареєстрованої в Україні « ОСОБА_2 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року.

Зобов`язати Державну митну службу України внести відомості про доповнення інформації та документів щодо торговельної марки, зареєстрованої в Україні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом № НОМЕР_1 від 25.03.2020 року, що зареєстрована у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності за №18 від 05.01.2021 року згідно повідомлення про доповнення інформації та документів від 29.11.2021 року заявника ОСОБА_1 .

Стягнути з Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Державна митна служба України (вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ, 04119, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА