Справа № 420/26310/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ДП Морський торгівельний порт Чорноморськ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ДП Морський торгівельний порт Чорноморськ, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №33 від 12.01.2021 року Управління пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. г ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 07.12.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.12.2020 року позивач звернувся із заявою до Управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії, та рішенням №33 від 12.01.2021 року в призначені пенсії останнім було відмовлено, з посиланням на відсутність пільгового стажу та визначено право набуття пенсії на загальних умовах.

Позивач вказує, що йому виповнилось 56 років, а загальний стаж становить 38 років і місяць 16 днів, з якого спеціального стажу для призначення пенсії 31 рік 01 місяць 19 днів, а тому він у відповідності до п. «г» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» має право на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки згідно ч. 5 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.ст. 13, 14 та пенсій за вислугу років до ст. 55 цього Закону проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах, про що зазначається і в наказі №383 від 18.11.2005 року Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач адміністративний позов не визнає та в його задоволенні просить відмовити.

У відзиві представник відповідача зазначає, що в результаті розгляду наданих ОСОБА_1 документів, встановлено, що страховий стаж становить 36 років 7 місяців, стаж роботи, який дає право на призначення даного виду пенсії (спеціальний стаж) 19 років 3 місяці. Також встановлено, що ОСОБА_1 по теперішній час працює в ДП Морський торговельний порт Чорноморськ докером механізатором. Також перевірено право позивача на призначення пенсії у відповідності до пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону 1058 (Список № 1).

Представник відповідача вказує, що зазначеною нормою передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах або на роботах з особливо важкими умовами праці згідно Списку № 1 та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Стаж ОСОБА_1 на вказаних роботах становить лише 4 роки.

Відповідно до п. 5 ст. 114 Закону 1058 у разі призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 2 та 3 ст. 114 проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови, що роботи, які зараховуються дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Статтею 56 Закону 1788 передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до ст. 13 та 14 Закону 1788 та пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону 1788, проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

За твердженням представника відповідача, в даному випадку не проводиться взаємне зарахування стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років та стажу роботи зі шкідливими умовами праці (Список № 1). Оскільки не дотримані умови для призначення пенсії, передбачені п. 2-1 Розділу XV Прикінцевих положень, пп. 1 п. 2 ст. 114 Розділу XIV Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян Закону 1058 (зі змінами внесеними Законом № 2148) та п. г ст. 55 Закону 1788, а саме: право на призначення пенсії за вислугу років мають докери механізатори комплексних бригад, після досягнення 55 років та наявності стажу роботи не менше 26 років 6 місяців, з них не менше, 20 років на зазначеній посаді, за умови звільнення з посади, яка дає право на цей вид пенсії, ОСОБА_1 рішенням № 33 від 12.01.2021 відмовлено у призначенні пенсії.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що стаж позивача на посаді ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ»» докером-механізатором комплексних бригад першого класу, першого вантажного терміналу на вантажно-розвантажувальних роботах у вище вказаному порту до 11.10.2017 року, який передбачено у Списку згідно довідки ДП «Морський торгівельний порт « Чорноморськ» від 11.06.2020 року підтверджує і записами у трудовій книжці про наявність трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, який складає 19 роки 02 місяця 26 днів і не спростовується відповідачем. А також, стаж позивача на посаді робітника на внутрішньому очищенні танків суден від нафтопродуктів на ПЗС-4 у ДП Морський торгівельний порт «Чорноморськ»» складає 7 років 8 місяців 4 днів, що підтверджується згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», записами у трудовій книжці, яка є чинною і на даний час і знаходиться за місцем постійної праці і зараз.

Позивач вказує, що до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Ухвалою суду від 14.01.2022 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Третя особа не скористалась правом подати пояснення стосовно адміністративного позову.

Станом на час розгляду справи інших заяв, клопотань до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

З наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , судом, зокрема, встановлено, що позивач:

- з 12.09.1990 року прийнятий робочим по зачистці танків на ПЗС-4 Портофлота в Іллічівському МТП (запис №12);

- 16.07.1998 переведений докером-механізатором 4 класу 1 терміналу;

- 01.11.1998 переведений докером-механізатором 3 класу 1 терміналу;

- 01.04.1999 переведений докером-механізатором 2 класу 1 терміналу;

- 04.01.2007 переведений докером-механізатором 1 класу 1 терміналу;

- 19.04.2020 переведений докером-механізатором 1 класу 1 вантажного району по теперішній час.

Судом встановлено, що 07.12.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії .

Вказана заява зареєстрована управлінням за №3608.

Також, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявами про призначення пенсії 16.12.2020 року та 30.12.2020 року.

Вказані заяви зареєстровані управлінням за №3698 та 3807.

До заяв позивачем, зокрема, було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; трудова книжка; військовий квиток; довідка зі СПОВ про заробітну плату з 01.07.200 року по день звернення; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих працівників; документи про стаж, що визначені порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів до ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.93 №637, довідка первинної атестації робітника.

Управлінням пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняте рішення №33 вiд 12.01.2020 про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки пільговий стаж складає 4 роки. Відповідно до пункту 5 статті 114 Закону 1058 у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частини 2 і частини 3 статті 114 проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. Не проводиться взаємне зарахування стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, та стажу роботи в шкідливих умовах за Списком № 1 і 2. Право на пенсію позивач набуде на загальних умовах

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії позивач вважає протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, зокрема статтею 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (надалі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно- розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового Флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення);

Пунктом «г» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 передбачалось, що право на пенсію за вислугу років мають: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Як вбачається з оскаржуваного рішення відповідача, позивач має загальний стаж роботи 36 років 7 місяців, спеціальний стаж роботи 19 років 3 місяці, пільговий стаж за списком 1 4 роки.

Відповідач не заперечує, що загальний та спеціальний (пільговий) стаж роботи позивача є достатніми для призначення пенсії за вислугою років, проте відмовив в призначенні пенсії на підставі того, що у позивача відсутній достатній стаж, що дає право на пенсію за вислугу років. А також з огляду на те, що не проводиться взаємне зарахування стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, та стажу роботи в шкідливих умовах за Списком № 1 і 2.

Враховуючи приписи п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» №1058, право на пенсію за вислугу років визначається станом на 11.10.2017.

Оскільки позивач після 11.10.2017 року продовжує працювати , то період роботи після цієї дати не зараховується.

З огляду на викладене, відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 його спеціальний стаж на посаді докера-механізатора складає 19 років та 3 місяці, а загальний страховий стаж 36 років 7 місяців.

Суд зазначає, що Україна є правовою державою і в подібних випадках виступає гарантом у захисті соціальних прав громадянина. За змістом ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 23 Конституції України, кожна особа пенсійного віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Як вбачається із Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, в якому Конституційний Суд України наголосив, що виключно забезпечення фінансових інтересів держави, а саме наповнення (формування) Державного бюджету України, а також бюджету Пенсійного фонду України, без дотримання положень Конституції України, зокрема щодо пріоритетності забезпечення прав і свобод людини і громадянина, гарантування права на соціальний захист, не могло бути виправданням для юридичного регулювання, встановленого оспорюваними положеннями Закону № 1788. Тому обраний законодавцем засіб не можна вважати прийнятним для досягнення мети прийняття Закону № 911. Отже, положення пункту а статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті а статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж статті 55 Закону № 1788, визнано такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Таким чином, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-УІІІ.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Таким чином, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні № 2-р/2019 підставою для призначення пенсії за вислугу років позивачу як докеру-механізатору є загальний стаж роботи не менше 30 років, з яких спеціальний стаж не менше 20 років, тобто загальний стаж роботи позивача є достатніми для призначення пенсії за вислугою років, а спеціальний (пільговий) стаж є меншим за визначений Законом.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Разом з тим, на момент звернення з заявою про призначення пенсії та на момент розгляду його заяви позивач працював на посаді на посаді докера-механізатора в МТП «Чорноморськ», що підтверджується його заявою про призначення пенсії та трудовою книжкою.

Отже, при зверненні до відповідача за призначенням пенсії, позивачем не додержано умови щодо залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, що виключає можливість призначення пенсії навіть при наявності необхідного стажу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.01.2021 року №33.

Стосовно зарахування до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи на посаді робітника на внутрішньому очищенні танків суден від нафтопродуктів на плавучій зачисній станції ПЗС-4, що передбачено Списком №1, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено, право на пенсію за вислугу років мають: механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, що передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

В свою чергу, на внутрішньому очищенні танків суден від нафтопродуктів на плавучій зачисній станції ПЗС-4 відноситься до робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1.

Так, умови призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 визначені статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення».

Таким чином, нормативне регулювання призначення пенсії за вислугу років осіб, які працювали на посаді докера-механізатора та осіб, посади яких відносяться до Списку №1 здійснюється на підставі різних законів.

Відповідно до п. 9 Положення Про затвердження Порядку застосування Списків N1 і N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, пенсії за сумісними роботами, професіями та посадами працівників, зайнятих у виробництвах та на роботах, передбачених Списками ( 36-2003-п ), призначаються:

1) за Списком N2 ( 36-2003-п ), якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N1 ( 36-2003-п ), а інша в Списку N 2;

2) на загальних підставах, якщо одна із виконуваних робіт, професій чи посад передбачена в Списку N1 або Списку N2 ( 36-2003-п ), а інша цими Списками не передбачена.

Оскільки посада докера-механізатора не відноситься ані до посад передбачених Списком №1, ані до посад, передбачених за Списком №2, призначення пенсії позивача здійснюється на загальних підставах, а саме відповідно до п. «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову судові витрати зі сплати судового збору не підлягають присудженню н а користь позивача

Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3632,00 грн.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору встановлена в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином ставка судового збору за подання даного адміністративного позову є 908,00 грн.

Однак, позивачем, сплачено 3632,00 грн, з яких 2724,00 грн є надміру сплаченими, та відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ДП Морський торгівельний порт Чорноморськ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачену згідно з квитанцією №127 від 13.12.2021 року суму судового збору в розмірі 2724,00 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні 00 копійок).

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26)

Третя особа: ДП Морський торгівельний порт Чорноморськ (, адреса: вул. Праці, 6, м. Чорноморськ, Одеська область, 68001).

Суддя П.П. Марин

.