Справа № 380/22194/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань залишення позовної заяви без розгляду

10 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Суліковської У.І.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом Крохта Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження клопотання представника позивача за первісним позовом про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання представника відповідача за первісним позовом про поновлення строку подання зустрічної позовної заяви у адміністративній справі за первісним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; код ЄДРПОУ ВП 43968090) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .) про стягнення з фізичної особи ОСОБА_3 до бюджету податкового боргу в сумі 89743,92 грн.

30.11.2021 суд звернувся із запитом про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_3 в порядку ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання.

14.12.2021 за вх. № 94747 на адресу суду надійшла відповідь на запит із адресою місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.01.2021 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0978630/1313-1308 від 30.05.2018; №72345713 від 07.30.2019; №0/308 від 19.07.2019; №0-1309 від 08.04.2020; №0-1309 від 08.04.2020; №0-1309 від 08.04.2020.

Ухвалою суду від 28.01.2022 прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 380/22194/21 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 28.01.2022 вирішено перейти до розгляду справи за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

08.04.2022 за вх. №26054 від представника Головного управління ДПС у Львівській області надійшла заява про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду. Зазначив, що контролюючим органом у відповідності до вимог п. 42.2 ст. 42 ПК України вручено ОСОБА_3 оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме: податкове повідомлення-рішення від 30.05.2018 №0-1308 поштовим відправленням, з повідомленням про вручення 04.09.2018 надіслно ОСОБА_3 , однак відправлення повернулось з відміткою «за закінченням встановлено строку зберігання»; податкові повідомлення-рішення від 07.03.2019 №, від 19.07.2019 №0-1308; №0-1308 поштовим відправленням з повідомленням про вручення 01.10.2019 надіслано позивачу за зустрічним позовом та згідно повернутого корінця поштового відправлення, вручено 03.10.2019; податкові повідомлення-рішення від 08.04.2020 №-1309, №0-1309, №0-1309 поштовим відправленням з повідомленням про вручення 01.10.2019 надіслано ОСОБА_3 та згідно повернутого корінця поштового відправлення, вручено 29.12.2020. Вказав, що відповідно до п. 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. Представник зазначив, що відповідачем за первісним позовом/позивачем за зустрічним позовом пропущено шестимісячний строк звернення до суду. З огляду на наведене просить залишити зустрічний позов без розгляду.

25.04.2022 за вх. №29367 від представника Головного управління ДПС у Львівській області надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити.

03.05.2022 за вх. №31456 від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про поновлення строку подання зустрічної позовної заяви. Зазначив, що представниками позивача за первісним позовом/ відповідача за зустрічним позовом надані суду неналежні докази про вручення йому податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, а саме у рекомендованих повідомленнях про вручення відсутні особисті підписи позивача у графі «розписка в одержанні». Зазначив, також, що за адресою, на яку скеровувалась кореспонденція, а саме: АДРЕСА_2 він ніколи фактично не проживав, не був прописаним чи зареєстрованим та не подавав заяви про визначення її як його податкової адреси. Крім цього зазначив, що не подано жодного доказу, про те, що він коли-небудь був зареєстрований за вище наведеною адресою, з огляду на що твердження про своєчасне отримання ним податкових повідомлень-рішень з боку ГУ ДПС у Львівській області є безпідставними. Вважає, що причини пропуску строку подання позову є поважними, оскільки до січня 2022 року йому не було відомо про існування податкових повідомлень-рішень через те, що вони не скеровувались на його податкову адресу відому контролюючому органу. З огляду на наведене просить суд поновити строк на звернення до суду.

Представник позивача за первісним позовом клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду підтримав, просив суд таке задоволити та відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку подання зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача за первісним позовом/ позивача за зустрічним позовом просив суд у задоволенні клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду відмовити та задоволити клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Отже, за змістом статті 122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, вказана норма містить приписи щодо наявності різних строків давності (як 1095 днів, так і 2555 днів у певних правовідносинах).

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Cуд зауважує, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.01.2022 по справі №160/11673/20 (адміністративне провадження №К/9901/30170/21), Верховний Суд зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Суд дійшов висновку, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду.

Водночас, судова палата дійшла висновку, що пункт 56.19 статті 56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З цих підстав суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і сформулював такий правовий висновок.

Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, за висновками вищевказаної постанови, судова палата зазначила, що стаття 122 КАС України встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах. Водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Однак, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, ПК України не містить норм, які б визначали процесуальний строк звернення до суду з позовом у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження).

Судова палата вважає, що у випадку відсутності правового регулювання у спеціальному законодавстві, застосуванню підлягають загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів, які встановлені КАС України. Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, та у розвиток правового підходу, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19, судова палата відступає від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 3 квітня 2018 року у справі №826/5325/17, від 23 травня 2018 року у справі №803/728/17, від 18 червня 2018 року у справі №805/1146/17-а та вважає за необхідне сформулювати такий правовий висновок. Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Отже, оскільки норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено в п. 2 ст. 122 КАС України та становить шість місяців.

Судом з`ясовано, що вказану зустрічну позовну заяву подано до суду 08.04.2022, тобто з пропуском строку звернення до суду. При розгляд заявленого клопотання як про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду і відповідно поновлення строку звернення, судом встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є: АДРЕСА_3 .

Головним управлінням ДПС у Львівській області податкове повідомлення- рішення №0-1308 від 30.05.2018 було скеровано відповідачем за первісним позовом на адресу 82391,смт. Східниця, вул. Незалежності, що підтверджується копією конверту (а.с. 93); податкове повідомлення-рішення від 07.03.2019 №, корінець податкового повідомлення рішення форми «Ф» №0-1308 від 19.07.2019, форми «Ф» №0-1308 від 19.07.2019 також скеровано на адресу 82391,смт. Східниця, вул. Незалежності, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 96), яке не містить особистого підпису ОСОБА_3 .

Скерована кореспонденція, зокрема, податкове повідомлення- рішення №0-1308 від 30.05.2018, повернулось на адресу Головного управління ДПС у Львівській області з відміткою: за закінченням встановлено строку зберігання.

Суд приходить до переконання, що відповідачу за первісним позовом, позивачу за зустрічним позовом не могло бути відомо про існування податкових повідомлень рішень так як такі не були скеровані за адресою місця проживання останнього чи податковою адресою.

Дослідивши обставини повідомлені позивачем за первісним позовом (долучені повідомлення про вручення поштового відправлення оскаржених податкових повідомлень-рішень) та відповідачем за зустрічним позовом, суд приходить до переконання про поважність причин пропуску строку звернення до суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

В постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року по справі №463/1221/17 зазначено, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява представника позивача є такою, що підлягає задоволенню, причини у ній викладені поважними, а пропущений строк слід поновити.

Щодо заяви про залишення зустрічного позову без розгляду, то у такій слід відмовити.

Керуючись статтями 121, 123, 243, 248, 256 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

заяву представника позивача за зустрічним позовом про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду із заявою у справі до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

У задоволенні клопотання представника відповідача за зустрічним позовом про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13.05.2022.

Суддя Сподарик Н.І.