Справа № 460/6183/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/6183/20 пров. № А/857/23598/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання провести перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 ; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.07.2021р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 26.07.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2021р. (згідно із відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправною відмову відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох мінімальних заробітних плат, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, згідно зі ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. та, починаючи з 17.07.2018р.;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаного підвищення, за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та, починаючи з 17.07.2018р.;

стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір (а.с.1 і на звороті, а.с.13).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.25-28).

Ухвалою суду 26.07.2021р. позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. та, починаючи з 17.07.2018р.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячне підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаного підвищення, за періоди з 29.03.2009р. по 22.07.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та, починаючи з 17.07.2018р., до 16.02.2020р., залишено без розгляду (а.с.88-92).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. заявлений позов задоволено;

визнано протиправною бездіяльність відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 17.02.2020р. по 26.07.2021р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , з 17.02.2020р. по 26.07.2021р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с.93-102).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати в частині зазначення кінцевої дати (26.07.2021р.), по яку позивачу слід нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії, прийняти в цій частині нову постанову про виключення цієї дати (а.с.106 і на звороті).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Обмежуючи в оскаржуваному рішенні нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії кінцевою датою (26.07.2021р.), суд привласнив неналежні йому повноваження.

Враховуючи, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, суд першої інстанції повинен був у судовому рішенні зазначити лише початкову дату, з якої слід нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 29.03.2009р., перебуває на обліку в органах ПФ України, отримує пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 17.07.2018р. по теперішній час пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та є непрацюючим пенсіонером (а.с.3-5, 7).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20.08.1994р. Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.6).

Починаючи з 02.01.1984р., і по даний час ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської обл., що підтверджується відміткою в паспорті серії НОМЕР_2 , виданому 04.07.2000р. Сарненським РВ УМВС України в Рівненській обл. (а.с.3-5).

Постановою КМ Української РСР № 106 від 23.07.1991р. с.Костянтинівка Сарненського району Рівненської обл. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

В липні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення перерахунку і виплати згідно зі ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії, в розмірах, в розмірах, передбачених зазначеними нормами.

Листом № 6804-6580/Л-02/8-1700/20 від 27.07.2020р. відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку спірних пенсійних виплат, оскільки їх обчислення та виплата здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.15-17).

Згідно з даними особового рахунку № НОМЕР_3 підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території зони радіоактивного забруднення, передбачене ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач не отримує (а.с.41).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-р/2018 від 17.07.2018р. відновлено право позивача на отримання доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому вимоги позивача в частині, що стосуються зобов`язання відповідача нараховувати та виплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.39 зазначеного Закону, в розмірі двох мінімальної заробітної плати (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), з 17.07.2018р. по дату підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст.39 цього Закону (в редакції чинній до 01.01.2015р.) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2015р., підпунктом 7 пункту 4 Розділу І якого внесено зміни до Закону № 796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04.02.2016р. прийнято Закон України № 987-VIII «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який згідно Прикінцевих положень, набрав чинності з 01.01.2016р., яким включено до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» статтю 39 такого змісту:

«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом ч.ч.2, 3 ст.152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018р., яке стало однією з підстав звернення до суду з позовом, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України № 76-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Системний аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-р/2018 від 17.07.2018р. відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії на підставі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 01.01.2015р.), тобто, в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, Велика Палата у постанові від 18.03.2020р. у зразковій справі № 240/4937/18 дійшла правового висновку про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 та ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 17.07.2018р. непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у зразковій справі № 240/4937/18 наведені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права: а) позивач проживає на території радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; б) позивач є непрацюючим пенсіонером; в) відповідачем є відповідне управління ПФУ; г) предметом спору є нарахування та виплата із 17.07.2018р. підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному частиною другою статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції, чинній до 01.01.2015.

Отже, дана справа відповідає ознакам типової та при її розгляді підлягають врахуванню правові висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 240/4937/18.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2019р. та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у зразковій справі № 240/4937/18, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018р. та ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено ст.39 зазначеного Закону (із урахуванням строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів).

Таким чином, позовні вимоги в частині нарахування та виплати доплати до пенсії відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» належить задовольнити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу зазначену доплату до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) з 17.02.2020р., у межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду із даним позовом, який було скеровано до суду 17.08.2020р.

Водночас, спірним питанням в розглядуваній справі є визначення судом кінцевої дати, до якої пенсійний орган зобов`язаний провести нарахування та виплату позивачу спірної доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Вирішуючи наведене питання, колегія суддів звертає увагу на те, що з огляду на положення ст.ст.21, 160, 245 КАС України у досліджуваній категорії справ суд, встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, визнає такі дії (рішення) протиправними і зобов`язує відповідача провести нарахування (перерахунок) та здійснити виплату належних сум для усунення наслідків протиправних дій (рішень).

При цьому судом не може встановлюватися кінцевий строк виплати перерахованої пенсії, оскільки за наявності права на отримання (перерахунок) такого утримання у встановленому розмірі це обмежуватиме таке право. Крім цього, суд у зазначеній категорії справ не наділений повноваженнями регламентувати порядок діяльності суб`єкта владних повноважень шляхом встановлення кінцевого строку здійснення виплат (перерахунку).

У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суб`єкт владних повноважень, здійснюючи свої владні управлінські функції, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі зміни після прийняття рішення судом розміру та порядку виплати (перерахунку) пенсії та інших обставин орган влади повинен діяти відповідно до чинного законодавства, не допускаючи за подібних обставин порушень, на які вже звертав увагу суд.

Отже, вирішуючи питання про зобов`язання здійснити перерахунок та виплачувати належні платежі, суд, у разі відсутності спору про право особи на отримання (перерахунок) пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Окрім цього, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 19.03.2013р. у справі № 21-53а13 та від 05.11.2013р. у справі №21-293а13, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Однак, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умови зміни їх законодавчого регулювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про помилковість визначення судом кінцевої дати проведення перерахунку та виплати належної позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З метою усунення вказаної помилки рішення суду слід змінити, виключивши із тексту частин другої і третьої його резолютивної частину слова і цифри «по 26.07.2021».

Така зміна рішення суду не призводить до зміни висновків суду в цілому та до часткового задоволення заявленого позову, через що правові підстави для скасування рішення в цій частині та прийняття нової постанови в порядку ст.317 КАС України колегія суддів не убачає.

Із врахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити шляхом виключення із тексту резолютивної частини рішення вказівку на кінцеву дату проведення нарахування та виплати доплати до пенсії.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

При цьому у порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Наведена справа визнана судом першої та апеляційної інстанцій типовою, судами враховані правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, через що постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, встановлених ч.5 ст.291 КАС України.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. в адміністративній справі № 460/6183/20 змінити, виключивши із тексту частин другої і третьої його резолютивної частину слова і цифри «по 26.07.2021».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. (юридична адреса: 33028, м.Рівне, вул.Короленка, буд.7; ) судові витрати в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 13.05.2022р.