Справа № 160/6790/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 травня 2022 року Справа №160/6790/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі та неврахування при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та повної вислуги років;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та врахуванням попередньо виплаченої суми.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суд приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і встановлює строк для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

Частиною 4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, позивач у позові посилається на те, що йому було протиправно виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 01.04.2004р., проте, доказів оскарження таких дій у встановленому законодавством порядку (відповідне рішення суду) позивачем до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач посилається у позові на судове рішення у справі №160/19214/21, проте, зазначений доказ до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і у позові позивач зазначає про отримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні, однак доказів про її отримання із зазначенням дати такого отримання позивачем до позову не додано, в порушення вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, як свідчить зміст позовної заяви, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в неповному розмірі та неврахування при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення та повної вислуги років, при цьому, з урахуванням вжиття заходів досудового врегулювання спору, викладених у листі від 24.05.2021р., позивач повинен був звернутися до суду з даними позовними вимогами у місячний строк після того як довідався про розмір та складові спірної одноразової грошової допомоги при звільненні, а також з моменту виплати у квітні 2021 року, тобто, повинен був звернутися у строк до 25.06.2021р. (з рахуванням листа від 24.05.2021р.), однак згідно штемпеля поштового зв`язку даний позов подано позивачем лише 04.05.2022р., тобто із пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зауважити, що оскільки одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення), тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 233 КЗпП України відсутні.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №806/1989/17.

За правилами ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Разом з тим, оскільки спірні правовідносини пов`язані із нарахуванням та виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні під час звільнення позивача з публічної служби (військової служби), то під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення Кодексу адміністративного судочинства України, як норми спеціального закону, а не положення КЗпП України.

Відповідна правова позиція узгоджується і з позицією Верховного Суду, яка висловлена у його постановах від 22.01.2020р. у справі №620/1982/19, від 04.12.2019 року у справі № 815/2681/17, від 04.06.2020 у справі №806/1989/17 та від 04.06.2021р. у справі №240/5442/20, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Частиною 1 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані, вказані нею у заяві, визнані судом не поважними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також і за приписами ч.6 ст.161 вказаного Кодексу передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, як вбачається із доданих до позову документів, позивачем до адміністративного позову не додано заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати суми невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні та не додано доказів поважності причин його пропуску в порушення вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом відхиляються посилання позивача у позові на ст.233 КЗпП України, оскільки одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення), тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 233 КЗпП України відсутні, що також і відповідає вищенаведеним позиціям Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем позов поданий без додержання вимог, встановлених ст.ст. 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому даний позов підлягає залишенню без руху із встановленням позивачеві строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

За таких обставин, недоліки позовної заяви мають бути усунені позивачем у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, шляхом надання до канцелярії суду:

1) доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги доказів, а саме:

- доказів того, що позивачеві було протиправно виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 01.04.2004р., зокрема, доказів оскарження таких дій у встановленому законодавством порядку (відповідне рішення суду), у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копії судового рішення у справі №160/19214/21, з відміткою про набрання ним законної сили, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

- доказів отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні із зазначенням дати такого отримання, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.123, ч.4, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ст.ст.243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачеві у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду:

1) доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги доказів, а саме:

- доказів того, що позивачеві було протиправно виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 01.04.2004р., зокрема, доказів оскарження таких дій у встановленому законодавством порядку (відповідне рішення суду), у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копії судового рішення у справі №160/19214/21, з відміткою про набрання ним законної сили, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

- доказів отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні із зазначенням дати такого отримання, у відповідності до вимог ч.4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

2) заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст.ст.294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва