Справа № 420/1021/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1021/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення перевірки

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 17 січня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в розгляді заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.06.2021 року щодо не перевірки вказаних в заяві порушень, не здійснення заходів щодо їх усунення та зобов`язати Тарутинську селищну раду Болградського району Одеської області повторно розглянути заяву від 14.06.2021 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він звернувся до відповідача з заявою про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог норм ДБН та «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженого наказом Мінрегіонбуду №244 від 21.10.2011 при розміщенні тимчасових споруд на привокзальній площі АДРЕСА_1 за паспортом прив`язки НОМЕР_1 та проханням усунути вказані в заяві порушення. Однак отримав відповідь від 23.09.2021 за вих.№1916/02-06 з якої вбачається про відсутність в Тарутинської селищної ради повноважень в розгляді питань наведених в заяві, внаслідок чого, відповідач рекомендував йому звернутися до Управління Державної інспекції містобудування та архітектури в Одеській області для вирішення питання по суті.

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною бездіяльністю при розгляді заяви, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 24.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 16.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст.262 КАС України).

Суд зазначає, що копія ухвали від 16.03.2022 була надіслана на електронну адресу Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області.

Однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву чи обґрунтованого клопотання про продовження строку для його подання до суду не надано.

Частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд кваліфікує неподання відповідачем як суб`єктом владних повноважень відзиву на позовну заяву як визнання позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив таке.

14 червня 2021 року позивач та ОСОБА_2 звернулися до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області з заявою (вх.№ С-1023) про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог норм ДБН та «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької дiяльностi», затвердженого наказом Мінрегіонбуду №244 від 21.10.2011 при розміщені тимчасових споруд на привокзальної площі в АДРЕСА_1 за паспортом прив`язки 54-ППТС та проханням усунути вказані в заяві порушення.

25.07.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Тарутинської селищної ради додаткові пояснення та матеріали (вх.№ КО-1439).

23 вересня 2022 року відповідач надав відповідь на звернення за №С-1023 від 14.06.2021 в якій повідомив про те, що повноваження щодо здійснення державно-будівельного контролю покладені на посадових осіб Державної інспекції архітектури та містобудування України. Законом України «Про звернення громадян» не передбачено комісійний розгляд звернень громадян. Діючим законодавством України не передбачено повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування вирішувати питання щодо анулювання дії паспортів прив`язки тимчасових споруд. Процедура анулювання паспортів прив`язки не регламентована і Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, приписи якого лише наводять підстави, за яких можливе їх призупинення чи анулювання. Анулювання паспортів прив`язки тимчасових споруд знаходиться поза межами повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування. Рекомендовано звернутися із заявою щодо порушення схеми розміщення згідно паспорту прив`язки 54 ППТС при встановленні тимчасових споруд на привокзальній площі в смт Тарутине до Управління Державної інспекції містобудування та архітектури в Одеській області для розгляду питання по суті. Вказана відповідь підписана секретарем селищної ради.

Вважаючи таку відповідь протиправною бездіяльністю Тарутинської селищної ради ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Вказаній вище нормі Основного Закону України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2002 №12-рп/2002, у пункті 1 резолютивної частини якого вказано, що положення частини першої статті 140 Конституції України в аспекті порушених у конституційному поданні питань необхідно розуміти так, що ці положення дають визначення місцевого самоврядування як права територіальної громади вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікованої Законом України від 15.07.1997 №452/97-ВР, головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», про що вказано у преамбулі до названого Закону.

Загальна компетенція сільських, селищних, міських рад визначена статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за змістом частини першої якої ці ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Положенням статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/200, у абзацах третьому, четвертому пункту 3 мотивувальної частини якого Конституційний Суд України наводить такі правові позиції: «Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Згідно з ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст.3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Таким чином, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Разом із цим якщо питання, порушені в одержаному зверненні, не входять до повноважень відповідного органу, звернення в термін не більше п`яти днів пересилається ним за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Рішенням Тарутинської селищної ради від 16.04.2021 року №333-VІІІ затверджено Положення про відділ містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (далі Положення 333).

Згідно з п.1.1 Положення 333, вiддiл містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (далі вiддiл) є виконавчим органом Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області (далі Тарутинська селищна рада), підзвітним і підконтрольним Тарутинській селищній раді та підпорядкованим виконавчому комітету Тарутинсько селищної ради і Тарутинському селищному голові Болградського району Одеської област (далі - Тарутинський селищний голова). З питань здійснення вiддiлом делегованих повноважень органів виконавчої влади вiддiл є також підконтрольним вiдповiдним органам виконавчої влади.

Пункт 1.2 Положення 333 зазначає, що відділ утворюється Тарутинською селищною радою за пропозицією Тарутинського селищного голови при затвердженні структури виконавчих органів Тарутинської селищної ради, загальної чисельності апарату Тарутинської селищної ради та її виконавчого комітету відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 та пункту частини третьої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про запобігання корупції», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про охорону культурної спадщини», «Про житлово-комунальні послуги», «Про благоустрій», «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», «Про захист персональних даних» та іншими законами України, державними будівельними нормами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, актами центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сферах містобудування, транспорту, зв`язку, житлово комунальних послуг та іншими нормативно правовими актами, рішеннями Одеської обласної ради та рішеннями Болградської районної ради: Одеської області розпорядженнями їх голів, розпорядженнями голів Одеської обласної державної адміністрації та Болградської районної державної адміністрації Одеської області, рішеннями Тарутинської селищної ради та рішеннями її виконавчого комітету, розпорядженнями Тарутинського селищного голови, регламентами Тарутинської селищної ради та її виконавчого комітету, Положенням про виконавчий комітет Тарутинської селищної ради та цим Положенням (пункт 1.3. Положення 333).

Пункт 2.1. Положення 333 визначає, що Відділ вирішує наступні завдання:

- 2.1.1. Організація виконання державних програм, розроблення і реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, подання пропозицій до проектів місцевих програм соціально-економічного розвитку щодо поліпшення рiвня комунального обслуговування населення та благоустрою населених пунктів, охорони навколишнього природного середовища, енергозбереження (2.1.1);

-2.1.2. Забезпечення в межах повноважень додержання чинного законодавства України у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених положень, питання щодо містобудівної діяльності, у тому числі реагування на звернення, скарги громадян, відноситься до компетенції Відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Тарутинської селищної ради який і повинен був розглянути заяву-звернення позивача та надати відповідь виходячи з положень діючих норм як національного законодавства так і місцевих нормативних актів.

Тобто, відповідач Тарутинська селищна рада, порушив порядок розгляду звернення позивача не надіславши (не передавши) його на розгляд до Відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Тарутинської селищної ради, який є компетентним органом у розгляді таких заяв.

Бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Щодо посилань Тарутинської селищної ради у своїй відповіді від 23.09.2021 року про відсутність повноважень та законних можливостей анулювати паспорт прив`язки, суд зазначає таке.

Органи місцевого самоврядування, до яких належать й відповідні селищні ради, наділені повноваженнями самостійно вирішувати будь-яке питання місцевого значення, віднесене Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами до їх відання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

17 лютого 2011 року був прийнятий новий Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ та затверджено новий Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, наказ Мінрегіонрозвитку від 21.10.2011 року № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Згідно ч.4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (від 17 лютого 2011 року №3038-VІ), розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до наказу Мінрегіонрозвитку від 21.10.2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Порядку №244 тимчасова споруда (ТС) - це одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС можуть бути пересувними та стаціонарними.

За приписами п.п.2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку №244, підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС, установлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.

Згідно з вказаним Порядком №244 до повноважень виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської, районної ради та районної державної адміністрації, відноситься затвердження своїм рішенням (розпорядженням, наказом) комплексної схеми розміщення тимчасової споруди та архітипу, що розроблені за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради (пункт 1.6 Порядку №244); розміщення тимчасових споруд під час проведення ярмарок, державних та місцевих святкових, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів у порядку, встановленому органами місцевого самоврядування (пункт 1.11 Порядку).

Підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС (пункти 2.1 та 2.2 Порядку №244) з вичерпним переліком документів, що визначені пунктом 2.3 Порядку №244. Пунктом 2.4 Порядку №244 визначено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Після розміщення ТС, замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки (пункт 2.23 Порядку №244).

Пунктом 2.7 Порядку №244 визначено, що паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Також, відповідно до положень Порядку 244, встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки ТС (п.2.20.).

Відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається (п.2.21 Порядку №244).

Дія паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов:

недотримання вимог паспорта прив`язки ТС при її встановленні;

невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки ТС;

надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив`язки ТС (п. 2.26.).

Таким чином, виходячи з наведеного, посилання відповідача на відсутність механізму анулювання паспорту прив`язки та відсутності у виконавчих органів місцевого самоврядування повноважень щодо їх анулювання є помилковими та неправомірними, оскільки, як вище було встановлено, виконавчий орган селищної ради видає паспорт прив`язки та, відповідно, має право на їх анулювання чи вживання інших заходів реагування на відхилення замовника від паспорта прив`язки ТС.

Саме тому, суд приходить до висновку, що відповідачем здійснено не належне реагування на звернення позивача щодо можливого відхилення ОСОБА_3 від схеми розміщення ТС, не надано відповідну оцінку матеріалам, які були долучені позивачем до заяви.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вказаних норм, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних та допустимих доказів, які підтверджують правомірність та обґрунтованість своєї бездіяльності, суду не надав.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

В силу вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що спірна поведінка відповідача не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим у частині другій статті 2 КАС України, порушує права та законні інтереси позивача.

Крім того, суд кваліфікує неподання Тарутинською селищною радою відзиву на позов як такий, що не було подано без поважних причин та кваліфікує як визнання позову.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позову та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 14.06.2021 року з урахуванням вищенаведених висновків суду.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy), заява № 6694/74, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands), заява № 16034/90, пункт 59).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) у справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення перевірки задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в розгляді заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.06.2021 року щодо не перевірки вказаних в заяві порушень та не здійснення заходів щодо їх усунення.

Зобов`язати Тарутинську селищну раду Болградського району Одеської області повторно розглянути заяву від 14.06.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Тарутинська селищна рада Болградського району Одеської області (вул. Красна, буд.201, смт Тарутине, Болградський район, Одеська область, 68500, );

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА