Справа № 340/11337/21
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року справа № 340/11337/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток (далі компенсація) за 2016-2019 роки.

Водночас просив суд зобов`язати відповідача вчинити такі дії та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (далі заробіток).

Стверджує, що, звільняючи зі служби, Управління не виплатило компенсацію, тому має обов`язок сплатити і заробіток.

Відповідач не подав відзив на позов, будучи належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі (а.с.55-56).

11 січня 2022 року судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.58-59).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, з 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції (а.с.21-24).

Наказом Управління від 24 вересня 2021 року №93-о звільнений зі служби в податковій міліції з того ж дня (а.с.20).

Вислуга років склала 10 років 23 дні (а.с.20).

При звільненні не виплатили компенсацію за 2016 2019 роки (а.с.20).

Виплатили компенсацію за 2021 рік (а.с.20).

ОСОБА_1 зазначає, що у 2016 році не відбув 16 діб щорічної відпустки, у 2017 році 27 діб, у 2018 році 18 діб, у 2019 році 11 діб (а.с.1-16).

Загалом 72 доби.

Розрахунок кількості невідбутих днів щорічної відпустки зроблено на підставі інформації Управління про використані дні щорічних відпусток (а.с.37).

Відповідач відмовив у виплаті компенсації за 2016-2018 роки (а.с.40-41).

Підстава компенсація виплачується за рік, у якому особа звільняється зі служби.

30 грудня 2021 року подано позов до суду (а.с.1-16).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний зі звільненням з публічної служби.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Компенсація відноситься до грошового забезпечення міліціонера, яке є різновидом заробітної плати.

Приписами пункту 353.1 статті 353 ПК України встановлено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Постановою Уряду Української РСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення).

Положення не містить часового обмеження стосовно звернення до суду з вимогою щодо виплати грошового забезпечення.

Тому суд звертається до норм трудового законодавства.

Приписами частини 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином не поширюється строк звернення до суду щодо вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію.

Приписами пункту 56 Положення встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При звільненні виплатили компенсацію за 2021 рік (а.с.20).

Застосовуючи норму права, Управління визнало право на отримання компенсації за відпустки, право на які виникло з 01 січня 2021 року.

Суд вважає таке трактування частково правильним.

Під словосполученням «невикористану в році звільнення відпустку» можна розуміти і відпустки, які міг би ОСОБА_1 використати у разі продовження проходження служби.

Тобто, відпустки минулих років, право на які не втрачено на день звільнення.

Якщо норма права допускає подвійне тлумачення, то суд має застосувати найкраще для інтересів людини.

Цих дій вимагає такий конституційний принцип як верховенство права (стаття 8 Розділу І (Загальні засади) Основного Закону).

Принцип верховенства права пронизує усю Конституцію України, у тому числі і Розділ VIII (правосуддя).

Його сутнісний зміст розкрито у приписах частини 1 статті 6 КАС України.

Цією нормою права встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас суд проведе екскурс діючим законодавством, яке регулює аналогічні правовідносини стосовно інших груп працівників, щоб проаналізувати їх змістовне наповнення.

Така потреба обумовлена перевіркою висновку суду щодо подвійного тлумачення норми права, котра регулює спірні правовідносини.

Так, приписами частини 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки праці.

Приписами частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» (далі Закон 2) визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, знову, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки праці.

Приписами абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки служби.

Проаналізувавши норми права згаданих трьох законів, можна чітко побачити, що Управління, застосовуючи до спірних правовідносин припис пункту 56 Положення, обрало трактування, яке має ознаки дискримінації по відношенню до інших категорій працівників.

Такий вибір трактування порушує принцип верховенства права.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що при звільненні позивача в Управління виник обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію за 2016-2019 роки.

Відповідач не виконав його, тому допустив протиправну бездіяльність.

Що стосується правильності обчислення днів невідбутих щорічних відпусток, то суд зазначає наступне.

Так, приписами пункту 51 Положення встановлено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Розрахунок позивача відповідає приписам цієї норми права і інформації, яку надало Управління стосовно використаної частини відпусток.

Що стосується стягнення заробітку, то суд зазначає наступне.

Так, приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідач розрахувався при звільненні не в повному обсязі.

Несвоєчасна виплата коштів обумовлена бездіяльністю.

Строк затримки розрахунку при звільненні розпочав відлік з 25 вересня 2021 року.

Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, у разі несвоєчасної виплати працівникові нарахованих коштів (не існує спору щодо суми) працедавець, сплачуючи заборгованість, має виплатити і заробіток.

Приписами частини 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має визначити заробіток, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату заробітку вирішує суд.

Оскільки суд задовільнив у повному обсязі позов щодо нарахування і виплати компенсації, то питання визначення і сплати заробітку відноситься до компетенції Управління.

Такий обов`язок виникне з дня виплати компенсації.

Обумовлено тим, що стягнуті кошти впливатимуть на розмір заробітку, а кінцевий строк затримки розрахунку при звільненні пов`язаний з фактичною виплатою коштів.

Строк звернення до суду, який встановлено приписами частини 5 статті 122 КАС України, розпочне відлік з дня фактичного розрахунку.

Отже, звернення в цій частині позовних вимог передчасне.

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Сторони не понесли судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невідбуту частину щорічних основних відпусток за період з 2016 року по 2019 рік (72 доби).

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невідбуту частину щорічних основних відпусток за період з 2016 року по 2019 рік (72 доби).

В іншій частині вимог позову відмовити у задоволенні.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей