Справа № 461/2007/22
Суддя: Мироненко Л. Д.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/2007/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова, у складі головуючого судді Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Бараняку В.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Тимошенко Д.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження по справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтував тим, що 11 квітня 2022 р. поліцейським було винесено стосовно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП України. При цьому, у постанові відповідач стверджує, що водій порушив п. 15.9.И та 15.10.Д ПДР. Однак, встановлені відповідачем обставини справи не відповідають правовій кваліфікації адміністративного проступку по ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, вказав, що до постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КУпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.

Враховуючи вищевикладене, просив суд постанову поліцейського взводу №7 роти №2 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП НП Вознія Ростислава Богдановича, серії БАБ №563300 від 11.04.2022у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП України, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , - закрити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова, від 06 травня 2022 року, було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позиція сторін по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені в позові.

Відповідачі по справі будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, відзиву, заперечення на позовну заяву до суду надано не було.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає в перевищенні водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 кілометрів на годину, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, початку руху, зміни напрямку руху, проїзду спеціальних транспортних засобів;

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу або необережності.

Суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (далі; ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Згідно з п. 15.9.(д,и) ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом було встановлено, що 11 квітня 2022 р. поліцейським взводу №7 роти №2 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП НП, винесено стосовно ОСОБА_1 постанову (серія БАБ №563300) у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП України. Як вбачається з вказаної постанови, позивачем порушено п. 15.9.И та 15.10.Д ПДР.

В матеріалах справи міститься постанова серії ЕАО №5354611 від 11.04.2022 про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено, що позивач відмовився надати посвідчення водія, по вулиці Шевченка о 10:15 год.

При цьому в протоколі серії ААД №234653 від 11.04.2022 про адміністративне правопорушення, зазначено, що позивач рухався по вулиці Шевченко о 09:05 год.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Мотиви прийняття рішення судом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху. Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. При цьому, фото чи відеоматеріалів правопорушення чи інші допустимих доказів, які б належним чином засвідчували факт вчинення позивачем ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП до матеріалів справи відповідачем не долучено.

Згідно з п. 24 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу на неприпустимість спрощеного підходу до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності.

Враховуючи, що норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що інспектором не спростовано доводи позивача, що він не порушував Правил дорожнього руху, тому суд дійшов висновку, що притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, дані постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не підтверджені жодним належним та допустимим доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні відео/фото або показання свідків.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто за ч. 3 ст. 122 КУпАП. При цьому, вказана стаття передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. В той же час, в постанові зазначено, що позивачем порушено п. 15.9.И та 15.10.Д ПДР., що не відповідає правовій кваліфікації адміністративного проступку, передбаченого положеннями ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність постанови у справі про адміністративне правопорушення, недоведеність поліцейськими наявності вини ОСОБА_1 , необхідності скасування такої постанови та закриття провадження у справі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення КАС України, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат у розмірі 496,20 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, до суду було надано договір про надання правової допомоги №1 від 13 квітня 2022 року, що укладений між адвокатом Тимошенко Д.В. та Мандюк С.Я., ордер на надання правничої (правової) допомоги, додаток до договору про надання правової допомоги № 1 від 13 квітня 2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 14 квітня 2022 року.

Відтак, суд погоджується з наданим детальним описом виконаних робіт, оскільки такі підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Крім того, сума яку представник відповідача просить стягнути на витрати за професійну правничу допомогу не є надмірними та повністю узгоджуються зі складністю цивільної справи, а відтак підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження по справі, - задовільнити повністю.

Постанову поліцейського взводу №7 роти №2 батальйону №1 УПП у Львівській області ДПП НП Вознія Ростислава Богдановича, серії БАБ №563300 від 11.04.2022у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП України, - скасувати.

Адміністративну справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Д. Мироненко