Справа № 120/5223/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 травня 2022 р. Справа № 120/5223/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши в письмовому проваджені звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.04.2021 року № 98 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2021 року про призначення пенсії за віком, у відповідності до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» №3721-XII від 16 грудня 1993 року та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

08 лютого 2022 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява позивача в порядку статті 382 КАС України, відповідно до якої остатній просив суд: "1. Прийняти заяву до розгляду; 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області подати до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення суду по справі № 120/5223/21-а від 17.08.2021 року."

Заява мотивована тим, що на виконання вказаного рішення суду від 17 серпня 2021 року у справі № 120/5223/21, Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №98 від 25.11.2021 року, яким йому відмовлено в призначенні дострокової пенсії, у зв`язку із чим, позивач вважає, що рішення суду не було виконано.

Ухвалою суду від 11.04.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області у місячний строк з дати отримання цієї ухвали подати до Вінницького окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення суду від 17 серпня 2021 року у справі № 120/5223/21-а.

На виконання вказаної ухвали, 26.04.2022 представник відповідача подав до суду звіт про виконання судового рішення, в якому зазначає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області виконано, а саме повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову в задоволенні його заяви.

Згідно з частиною 4 статті 382 КАС України питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Враховуючи відсутність відповідного клопотання позивача, суд вважає за можливе розглянути звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами аргументи, суд при вирішення поданої заяви по суті зважає на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Такі ж вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, у відповідності до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ухвалою від 11.04.2022 відповідачу надано достатній строк для подання звіту про виконання судового рішення у цій справі і встановлення нового звіту є недоцільним (позбавлене сенсу), суд за результатами розгляду звіту відповідача може: 1) або накласти на керівника Міністерства внутрішніх справ України штраф за невиконання судового рішення, в разі його фактичного невиконання; 2) або прийняти звіт про виконання судового рішення.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 року, у справі № 120/5223/21-а позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2021 року про призначення пенсії за віком, у відповідності до статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» №3721-XII від 16 грудня 1993 року та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Причиною часткового задоволення позовної заяви стало те, що заява ОСОБА_1 у контексті призначення дострокової пенсії у відповідності до статті 21 Закону України №3721-XII Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області - не розглядалася, наявність/відсутність у позивача необхідного віку під час розгляду заяви відповідачем - не встановлювалась.

При цьому, суд дійшов висновків, що на момент розгляду справи, у суду відсутні підстави для перевірки на відповідність дотримання умов для призначення позивачу пенсії за віком, передбаченої положеннями Закону України №3721-XII та задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області призначити позивачу дострокову пенсію за віком, оскільки пенсійним органом рішення про відмову у призначенні йому дострокової пенсії на підставі статті 21 Закону України №3721-XII фактично - не приймалося.

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 у контексті призначення дострокової пенсії у відповідності до статті 21 Закону України №3721-XII та прийнято рішення №98 від 25.11.2021 року про відмову у призначенні відповідної пенсії.

Вищезазначене свідчить про виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2021 року у справі № 120/5223/21-а.

Доводи про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем розглянуто його заяву у контексті призначення дострокової пенсії у відповідності до статті 21 Закону України №3721-XII та прийнято рішення №98 від 25.11.2021 року про відмову у призначенні відповідної пенсії, яке ОСОБА_1 не позбавлений можливості оскаржити в судовому порядку шляхом подання нової позовної заяви.

За таких обставин незгоду позивача із прийнятим відповідачем рішенням, суд розцінює як новий спір, який підлягає вирішенню в загальному порядку та не може вирішуватися в порядку здійснення судом контролю за виконанням рішення суду в цій справі.

З огляду на викладене та беручи до уваги фактичне виконання відповідачем рішення суду у справі № 120/5223/21-а, суд не вбачає законних перешкод для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 26.04.2022 № 0200-0902-8/23947.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2021 в адміністративній справі № 120/5223/21-а. за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Чернюк Алла Юріївна