Справа № 320/11366/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року

м. Київ

справа №320/11366/20

адміністративне провадження № К/9901/39357/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В., Загороднюка А. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 (колегія суддів у складі: Аліменка В. О., Бєлової Л. В., Кучми А. Ю.),

УСТАНОВИВ:

Обставини справи, короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДКС України у Київській області), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - третя особа, ГУ ПФУ в Київській області), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в безпідставному поверненні, без належного виконання, виконавчого листа № 810/4343/18 від 20.12.2018 про стягнення коштів у розмірі 3224,94 грн;

- зобов`язати відповідача поновити в черзі бюджетної програми КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчий лист від 20.12.2018, виданий у справі № 810/4343/18 про стягнення коштів у розмірі 3224,94 грн датою його першого надходження - 15.01.2019, із відповідною черговістю, а у разі спливу такої черги на момент фактичного пред`явлення - прийняти цей виконавчий лист до виконання в самостійному порядку;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в безпідставному поверненні, без належного виконання, виконавчого листа № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 20 298,54 грн;

- зобов`язати відповідача поновити в черзі бюджетної програми КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчий лист від 13.05.2019, виданий у справі № 320/567/19 про стягнення коштів у розмірі 20 298,54 грн датою його першого надходження - 06.06.2019, із відповідною черговістю, а у разі спливу такої черги на момент фактичного пред`явлення - прийняти цей виконавчий лист до виконання в самостійному порядку;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає в безпідставному поверненні, без належного виконання, виконавчого листа № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 17 706,20 грн;

- зобов`язати відповідача поновити в черзі бюджетної програми КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчий лист від 13.05.2019, виданий у справі № 320/567/19 про стягнення коштів у розмірі 17 706,20 грн датою його першого надходження - 06.06.2019, із відповідною черговістю, а у разі спливу такої черги на момент фактичного пред`явлення - прийняти цей виконавчий лист до виконання в самостійному порядку;

- стягнути з відповідача шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ДКС України у Київській області, що полягають у безпідставному поверненні без належного виконання виконавчих листів: № 810/4343/18 від 20.12.2018 про стягнення коштів у розмірі 3224,94 грн, № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 20 298,54 грн, № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 17 706,20 грн; зобов`язано ГУ ДКС України у Київській області поновити в черзі бюджетної програми КПКВ 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» виконавчі листи: № 810/4343/18 від 20.12.2018 про стягнення коштів у розмірі 3224,94 грн, № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 20 298,54 грн, № 320/567/19 від 13.05.2019 про стягнення коштів у розмірі 17 706,20 грн датою їх першого надходження, а у разі спливу такої черги на час набрання даним рішенням законної сили - прийняти вказані виконавчі листи до виконання як вперше подані виконавчі документи. У задоволення решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДКС України у Київській області судові витрати у сумі 6522,40 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу ГУ ДКС України у Київській області було залишено без руху через її невідповідність вимогам статей 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: не сплату судового збору та пропуск строку на апеляційне оскарження.

На усунення недоліків апеляційної скарги представником ГУ ДКС України у Київській області подано до Шостого апеляційного адміністративного суду заяву, в якій скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021.

На обґрунтування зазначеної заяви відповідач зазначив, що відділом діловодства ГУ ДКС України у Київській області здійснюється отримання поштової кореспонденції в поштовому відділенні № 01196 два рази на тиждень. Рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431, в якому знаходилось рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 320/11366/20, був отриманий 02.07.2021 співробітником поштового відділення № 01196 Н. Дзюбинською. 08.07.2021 провідний документознавець відділу діловодства ГУ ДКУ України у Київській області М. Герасименко отримала вищевказаний рекомендований лист в поштовому відділенні № 01196.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 заяву ГУ ДКС України у Київській області про поновлення строку на апеляційне оскарження залишено без задоволення. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДКС України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду 24.06.2021 відмовлено.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431 був вручений 02.07.2021 та у графі «Розписка про одержання» зазначено прізвище ОСОБА_2 . При цьому, суд зазначив, що неналежна організація роботи працівників ГУ ДКС України у Київській області не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду 24.06.2021 та його поновлення.

Провадження в суді касаційної інстанції

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 та поновити строки апеляційного провадження.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд не взяв до уваги їх пояснення та акт приймання-передачі поштової кореспонденції. Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431 був вручений 02.07.2021, та у графі «Розписка про одержання» зазначено прізвище ОСОБА_2 , але скаржник вважає, що це незрозуміла помилка, оскільки ОСОБА_2 з 22.06.2021 по 06.07.2021 перебувала у відпустці відповідно до наказу від 08.06.2021 № 91-в.

Наголошує, що рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431, в якому знаходилось рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 був отриманий 02.07.2021 співробітником поштового відділення № 01196 Н. Дзюбинською. Лише 08.07.2021 провідний документознавець відділу діловодства ГУ ДКУ України у Київській області М. Герасименко отримала вищевказаний рекомендований лист в поштовому відділенні № 01196, про що свідчить її підпис та дата отримання в акті прийому-передачі поштової кореспонденції, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Також скаржник зазначає, що відповідно до Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну та Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, 08.07.2021 (в день отримання кореспонденції) рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 320/11366/20 було зареєстровано у Головного управлінні Казначейства через систему електронного документообігу «АСКОД».

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 вказану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Мельник-Томенко Ж. М., суддям Жуку А. В., Загороднюку А. Г.

Ухвалою Верховного Суду від 22.11.2021 відкрито касаційне провадження за скаргою ГУ ДКС України у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021.

29.11.2021 до Верховного Суду від скаржника надійшли додаткові письмові пояснення, в яких скаржник, посилаючись на статтю 44 КАС України просить їх врахувати.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін. Крім того, позивач просить здійснити розподіл судових витрат згідно доказів, які будуть надані суду до моменту завершення касаційного провадження.

10.12.2021 від позивача до Верховного Суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо понесених судових витрат на стадії касаційного провадження в сумі 5077,40 грн. Водночас позивач зазначає, що оскільки дані докази не відносяться до предмету спору, то вони не направлялися відповідачу та іншому учаснику справи.

28.12.2021 до Верховного Суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач просить врахувати її при розгляді справи, скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 та направити справу до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. Крім того, відповідач просить не здійснювати розподіл судових витрат позивача без належного їх доказування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12.05.2022 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція Верховного Суду

Джерела права та акти їхнього застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст. 341 КАС України, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частина другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частина перша статті 293 КАС України визначає, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Частиною 1 ст. 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).

Тобто, вказаною законодавчою нормою встановлено дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 420/5137/18, від 28.10.2020 у справі № 826/9720/17, від 02.02.2021 у справі № 826/13843/18.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).

КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до матеріалів справи, Київський окружний адміністративний суд 24.06.2021 прийняв рішення за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431 вручено 02.07.2021 та у графі «Розписка про одержання» зазначено прізвище ОСОБА_2 .

Проте апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 подано відповідачем лише 06.08.2021, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Відповідач у заяві, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилався на те, що відділом діловодства ГУ ДКС України у Київській області здійснюється отримання поштової кореспонденції в поштовому відділенні № 01196 два рази на тиждень.

Також зазначив, що рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431, в якому знаходилось рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 320/11366/20, був отриманий 02.07.2021 співробітником поштового відділення № 01196 Н. Дзюбинською та лише 08.07.2021 провідний документознавець відділу діловодства ГУ ДКУ України у Київській області М. Герасименко отримала вищевказаний рекомендований лист в поштовому відділенні № 01196.

Суд апеляційної інстанції визнав неповажними наведені апелянтом причини пропуску строку подання апеляційної скарги та зазначив, що неналежна організація роботи працівників ГУ ДКС України у Київській області не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду 24.06.2021 та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу на те, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження відбувся з поважних причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до матеріалів справи, Київський окружний адміністративний суд у судовому засіданні 02.03.2021 задовольнив клопотання представника позивача Лисенка Д. В. та представника відповідача Жиліна О. Ф. про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Тобто, представник відповідача був обізнаний про те, що справа в подальшому буде розглядатися в порядку письмового провадження.

Орім того, за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тому скаржник мав можливість ознайомитися з текстом цього рішення.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, що кореспондується із приписами статті 44 КАС України.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 (заява № 3236/03) Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.09.2021 у справі № 200/14688/19-а.

Тобто, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону.

Твердження скаржника про те, що рекомендований лист Київського окружного адміністративного суду № 431, в якому знаходилось рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 був отриманий 02.07.2021 співробітником поштового відділення № 01196 Н. Дзюбинською та лише 08.07.2021 зазначений лист був отриманий в поштовому відділенні № 01196 провідним документознавцем відділу діловодства ГУ ДКУ України у Київській області М. Герасименко, про що свідчить її підпис та дата отримання в акті прийому-передачі поштової кореспонденції, копія якого знаходиться в матеріалах справи, колегія суддів відхиляє, оскільки з копії акту прийому-передачі поштової кореспонденції за 02.07.2021 не можливо встановити дату отримання поштової кореспонденції у зв`язку з тим, що вона має виправлення.

Посилання скаржника на те, що Герасименко з 22.06.2021 по 06.07.2021 перебувала у відпустці відповідно до наказу від 08.06.2021 № 91-в не приймаються до уваги, оскільки не були предметом судового дослідження судом апеляційної інстанції.

Крім того, як правильно зазначено, судом апеляційної інстанції неналежна організація роботи працівників ГУ ДКС України у Київській області не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та його поновлення.

Отже, в даному випадку, Верховний Суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

Відповідно до частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене у цій постанові, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції оскарженого рішення і погоджується з його висновками у справі.

Щодо витрат на правничу допомогу адвоката, Верховний Суд зазначає таке.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 30 Закону № 5076-VI визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Вказана правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Разом із тим, чинне адміністративно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно положень частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень пунктів 1, 5 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем на підтвердження обставин понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду надавалась копія договору про надання правової допомоги № ПД-17092020 від 17.09.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським Бюро «Кіпоренко та Партнери» в особі директора, адвоката Кіпоренка Є. В.

Окрім вищевикладеного, позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначав про попередній розрахунок розміру судових витрат, докази якого він надасть до моменту завершення касаційного провадження.

10.12.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів про понесені судові витрати на стадії касаційної оскарження, а саме: копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Кіпоренко Є. В.; акту приймання-передачі послуг від 30.11.2021 на суму 5000,00 грн; опис вкладення № 054 та фіскальний чек на суму 25,80 грн (відправлення відзиву до касаційної скарги на адресу суду). Крім того, позивач зазначив, що докази понесених судових витрат з оплати поштових витрат направлення відзиву на касаційну скаргу на адресу сторін в сумі 2х25,80 грн містяться в матеріалах справи як докази направлення копії відзиву сторонам. При цьому позивач зазначив, що вказані докази не направлялися ним відповідачу та іншому учаснику справи.

Разом з тим, відповідач у відповіді на відзив просить не здійснювати розподіл судових витрат позивача без належного їх доказування.

Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, дослідивши надані позивачем документи щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді касаційної інстанції, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у цій справі оскаржується ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження, тобто така категорія адміністративних справ є поширеною, питання, що вирішується має процесуальний характер, а отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги. Також, суд касаційної інстанції вважає вартість таких послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не співмірною з фактично виконаними послугами та роботами.

Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 520/11348/2020.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції вважає, що позивачем документально та нормативно не обґрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги, тому судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо понесених судових витрат на поштові відправлення відзиву на касаційну скаргу на адресу Суду, ГУ ДКС України у Київській області та ГУ ПФУ в Київській області у розмірі 77,40 грн, то Верховний Суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи підтверджуючі документи про оплату поштових витрат є підставою для їх відшкодування.

Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на поштові відправлення у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 77 (сімдесят сім) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук А.Г. Загороднюк