Справа № 380/9412/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9412/21 пров. № А/857/22188/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Гавдиком З.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області №158-К від 07.05.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », стягнути з Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (далі Рава-Руська міська рада, міська рада, відповідач) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.05.2021 і до дня поновлення на роботі та поновити її на посаді юриста, спеціаліста першої категорії у Рава-Руській міській раді з 07.05.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване розпорядження, поновлено ОСОБА_1 на посаді юриста, спеціаліста першої категорії у Рава-Руській міській раді з 08.05.2021 та зобов`язано Рава-Руську міську раду нарахувати та виплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.05.2021. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Рава-Руська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачу були запропоновані вакантні посади, які були наявні у міській раді за період з моменту попередження про майбутнє вивільнення і до моменту звільнення, на які позивач не виявила бажання бути переведеною. Також вказує, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання трудового договору відповідно до вимог ч.2 ст.40 , ч.492 КЗпП України не є обов`язком роботодавця.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 23.12.2020 рішенням Рава-Руської міської ради №5 було затверджено структуру та штатну чисельність апарату міської ради на 2021 рік.

29.12.2020 на підставі розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради №103-К «Про попередження працівників Рава-Руської міської ради про наступне вивільнення у порядку ст.492 КЗпП України» працівників міської ради було повідомлено про наступне вивільнення.

07.05.2021 розпорядженням міського голови ради «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку було звільнено з посади, юрист-спеціаліст першої категорії за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією Рава-Руської міської ради Жовківського району Львівської області.

Вважаючи оспорюване розпорядження протиправним, позивач звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне розпорядження є протиправним, оскільки відповідач, як орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач повинен був дотримуючись принципу юридичної визначеності у встановленому законом порядку перш за все одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці запропонувати позивачці іншу роботу і лише у випадку неможливості переведення позивачки, за її згодою, на іншу роботу, приймати спірне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, до яких віднесено, зокрема, ініціативу власника або уповноваженого ним органу.

Згідно п.1 абз.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Питання забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників врегульовано главою ІІІ-А КЗпП України.

Так, згідно ч.1 ст.492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч.2 ст.492 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч.3 ст.492 КЗпП України).

Зі змісту оспорюваного наказу слідує, що підставою звільнення позивача є реорганізація сільських рад шляхом приєднання їх до Рава-Руської міської ради відповідно до рішення №22 від 10.12.2020.

У зв`язку з утворенням об`єднаних територіальних громад, а саме приєднанням до Рава-Руської міської ради сільських рад, переданням об`єднаним територіальним громадам цілої низки нових повноважень, виникла необхідність зміни існуючої структури та штатної чисельності працівників міської ради.

Рішенням №5 на сесії Рава-Руської міської ради було затверджено структуру та штатну численність апарату (у кількості 59 штатних одиниць) міської ради на 2021 рік. Цим же рішенням міському голові доручено затвердити штатний розпис в межах затвердженої чисельності.

Позиція скаржника полягає в тому, що посада юрист - спеціаліст 1-ї категорії Рава-Руської міської ради не була передбачена у штатному розписі на 2021 рік.

При цьому, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачці одночасно з попередженням про майбутнє вивільнення не були запропоновані усі наявні вакантні посади.

Одночасно, позивачці запропонована посада «спеціаліста у відділі соціального захисту», яка нею була відхилена з тих підстав, що дана посада не в повній мірі відповідає її підготовці та кваліфікації.

Крім того, 26.04.2021 позивач подала до Рава-Руської міської ради лист за вх. №24/04-06, у якому вказала, що не погоджується з пропозицією відповідача про переведення на посаду спеціаліста у відділ соціального захисту.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення, а роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівнику були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 по справі №826/19187/16, від 31.03.2020 по справі №826/6148/16, від 09.10.2019 по справі №821/595/16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 по справі №800/538/17 та Верховного Суду від 25.07.2019 по справі №807/3588/14, від 27.05.2020 по справі №813/1715/16, від 30.09.2020 по справі №826/12050/15.

Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності будь-якої іншої посади, визначеної штатним розписом Рава Руської міської ради на 2021 рік, яка б у повній мірі відповідали освіті, спеціальності, кваліфікації та досвіду позивача, зважаючи на обсяг тих функціональних обов`язків, виконання яких було покладено на неї згідно з посадовою інструкцією за посадою, з якої її було звільнено.

Натомість доказів, що інші наявні посади за посадовими обов`язками, правами та відповідальністю не відповідають посаді «юрист-спеціаліст першої категорії» та передбачають наявність спеціальної освіти у відповідній сфері, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ч.2, 3 ст.42 КЗпП України).

Крім цього, з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Отже, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Відповідачем не надано доказів урахування обставин та підстав, які дають позивачу переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи порушене право такого працівника повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його незаконно звільнено.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради №158-К «Про звільнення ОСОБА_1 », відтак похідна вимога про поновлення на посаді, з якої її було звільнено, також підлягає до задоволення.

Як наслідок, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі v. Finland від 27.09.2001 р.).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі №380/9412/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук