Справа № 640/11941/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Коротких А.Ю. та Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-груп" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-груп" про застосування заходів реагування,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНГО-ГРУП" (далі - відповідач) про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНГО-ГРУП", знеструмити електроживлення та накласти печатки на електрощит та вхідні двері приміщень, розташованих за адресою: вул. Кільцева дорога, 9 у Голосіївському районі м. Києва до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій (з урахуванням змін до неї), вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його визнати нечинним, а провадження у справі закрити.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що 30.09.2021 скаржник за договором суборенди повернув зазначену будівлю АЗС, обладнання, інше майно до його орендодавця (власника/розпорядника) та починаючи з 01.10.2021 скаржник зазначеною АЗС вже не користується. Отже, станом на день розгляду даної адміністративної справи по суті, скаржник не є суб`єктом господарювання, який користується у своїй діяльності вказаною АЗС.

Крім того, вказує, що останній на теперішній час не несе жодної відповідальності за порушення, наявні на вказаному об`єкті.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи на підставі наказу від 30.03.2021 р. №316 Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві "Про проведення позапланових перевірок" наказу МВС України від 17.01.2019 р. №22, доручення Прем`єр-міністра України від 11.03.2021 р. №10033/1/1-21, Окремого доручення першого заступника Голови ДСНС України від 12.03.2021 р. №02-3693/262-1 вирішено провести у березні 2021 р. позапланову перевірку у сфері пожежної та техногенної безпеки суб`єктів господарювання, заклади, установи у сфері управління (володінні, користуванні) яких перебувають місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, згідно з додатком, до якого включено також і Товариство з обмеженою відповідальністю "МАНГО-ГРУП" за адресою: вул. Кільцева дорога, 9 у Голосіївському району м. Києва.

За результатами проведення перевірки складено Акт № 304 від 31.03.2021 щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Так, перевіркою встановлено 25 порушень норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Наявність встановлених в акті перевірки порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Частиною сьомою статті 7 Закону № 877-V передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 20 Кодексу цивільного захисту України до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту, зокрема, належить забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.

За приписами частини 3 статті 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 Кодексу цивільного захисту України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Згідно ст. 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок до закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Положеннями частини 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду (частина 2 статті 70 Кодексу цивільного захисту України).

При цьому, з аналізу вищенаведеного вбачається, що застосування заходів реагування можливо у разі виявлення порушень, які реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було проведено перевірку щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами якої складено Акт №304 від 31.03.2021, яким зафіксовано наступні порушення:

1. Не розроблено відповідний документ (наказ, інструкція, тощо), в якому встановлений протипожежний режим, який включає: визначення спеціальних місць для куріння; порядок застосування відкритого вогню; порядок використання побутових нагрівальних приладів; порядок проведення тимчасових пожежонебезпечних робіт; правила проїзду та стоянки транспортних засобів; порядок прибирання горючого пилу й відходів, зберігання промасленого спецодягу та ганчір`я, очищення елементів вентиляційних систем від горючих відкладень; порядок відключення від мережі електроживлення обладнання та вентиляційних систем у разі пожежі; порядок проходження посадовими особами навчання й перевірки знань з питань пожежної безпеки, а також проведення з працівниками протипожежних інструктажів та занять з пожежно-технічного мінімуму з призначенням відповідальних за їх проведення; порядок організації експлуатації і обслуговування наявних засобів протипожежного захисту; порядок дій у разі виникнення пожежі, на порушення вимог р. ІІ п. 3 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014 р. № 1417 (ППБУ);

2. Приміщення не забезпечені відповідними знаками безпеки. Знаки безпеки, їх кількість, а також місця їх встановлення повинні відповідати ДСТУ ISO 6309:2007 "Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір" (ISO 6309:1987, IDT) та ГОСТ 12.4.026-76 "ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности" на порушення р. ІІ п. 8 ППБУ;

3. Не надано акт введення до експлуатування системам протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту" на порушення р. V гл. І п. 1.2 ППБУ;

4. Системи протипожежного захисту (далі - СПЗ) не утримуються в постійній готовності до виконання роботи на порушення р. V гл. І п. 1.1 ППБУ;

5. Підтримання експлуатаційної придатності СПЗ не проводиться відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту" на порушення р. V гл. І п. 1.4 ППБУ;

6. Обладнання електронно-обчислювальних машин обробки даних, у тому числі, і серверних (комутаційне обладнання) влаштовано не в окремому приміщенні, передбаченого для розміщення технічного обладнання, що відокремлене від адміністративних та побутових приміщень протипожежними перешкодами з заповненням прорізів в них протипожежними дверима, на порушення р. ІІ, п. 21, 22, р. І п. 4 ППБУ;

7. Приміщення для електронно-обчислювальних машин обробки даних, у тому числі, і серверних (приміщення комутаційного обладнання), не обладнано автоматичною системою пожежогасіння відповідно до таб. А 2 п. 13.1, 13.3 відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту" на порушення р. V гл. І п. 1.2, 1.4 ППБУ;

8. Шляхи евакуації захаращено матеріальними цінностями на порушення вимог р. ІІІ п. 2.37 ППБУ;

9. Не всі наявні вогнегасники розміщено шляхом: навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника або установлюванням у спеціальні тумби, на підставки, що надійно закріплені, на порушення р. V гл. 3 п. 3.10 ППБУ;

10. Не надано документи стосовно технічного обслуговування і перевірку на працездатність шляхом пуску води пожежних кран-комплектів на порушення р. V гл. 2 п. 2.2,пп. 9 ППБУ;

11. Не проведено (не підтверджено проведення) розгортання та згортання наново пожежних плоскоскладальних рукаві, розміщених в пожежних кран-комплектах, на порушення р. V гл. ІІ п. 2.2 пп. 3 ППБУ;

12. Електрощитова захаращена сторонніми предметами на порушення р. ІІІ а. 1.12 ППБУ;

13. З`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів мають здійснюватися за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів на порушення р. ІV гл. 1 п. 1.6 ППБУ;

14. Допускається експлуатація тимчасових дільниць електромереж на порушення р. ІV гл. 1 п. 1.8 ППБУ;

15. Електроапарати (електрорезетки, вимикачі, перемикачі та інші подібні) встановлені на горючій основі (конструкцію) без підкладанням під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити апарата не менше ніж на 0,01 метра, на порушення р. ІV гл. 1 п. 1.17 ППБУ;

16. Не проведено замір опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання на порушення р. ІV гл. 1 п. 1.20 ППБУ;

17. Гучномовним зв`язком не оснащено АЗС на порушення р. VІ гл. 10 п. 10.5 ППБУ;

18. Не проведено ідентифікацію потенційно небезпечного об`єкта на порушення ст. 69 КЦЗУ, наказу МНС №98;

19. Не надано розроблений та узгоджений план локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій на порушення ст. 130 КЦЗУ;

20. Не надано розроблену та узгоджену декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки на порушення ПКМУ №956;

21. Інформацію про заходи безпеки та відповідну поведінку населення в разі виникнення аварії не розміщено на видному місці на порушення ст. 20 п. 3 КЦЗУ;

22. Навчання керівного складу, працівників з питань цивільного захисту, у тому числі, правилам техногенної безпеки, не здійснено, на порушення ст. 20 п. 8 ч. 1 КЦЗУ;

23. Не здійснено обов`язкове страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання на порушення п. 1 ПКМУ №1788;

24. АЗС не обладнано автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення на порушення ст. 53 п. 1 КЦЗУ;

25. Відсутня угода на постійне та обов`язкове обслуговування об`єктів підвищеної небезпеки з атестованими аварійно-рятувальними службами на порушення ст. 133 КЦЗУ.

Від підписання акту представник відповідача відмовилася.

В контексті встановлених позивачем порушень, колегія суддів зауважує, що поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, який лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

Так, згідно з п. 24 ч.1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

У відповідності до п. 26 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, небезпечним чинником є складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Відповідно до визначення ДСТУ 2272-06 «Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять» небезпечним чинником пожежі є прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опечення, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи загибелі людей та (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. До небезпечних факторів пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.

Згідно з вимогами пункту 33 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Отже, пожежі відносяться до надзвичайних ситуацій, а загроза життю та здоров`ю людей виникає як при наявності порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, так і за наявності інших порушень по нездійсненню заходів щодо захисту людей від наслідків такого порушення, що підвищують ризик виникнення пожеж та шкідливого впливу небезпечних чинників при пожежі, яка уже виникла.

Разом з тим, захід реагування у вигляді повного зупинення зупинення експлуатації є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей. При обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Відповідно до першого речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Колегія суддів враховує, що виявлені Головним управлінням ДСНС у м. Києві порушення самі по собі не можуть призвести до пожежі, проте неусунення цих порушень, у разі виникнення пожежі, може створити умови, що призведуть до загибелі людей або ж нанесенню шкоди їх здоров`ю. Відсутність необхідної системи заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення, зупинення (сповільнення) поширення та гасіння є такими порушеннями, за яких застосування крайнього заходу реагування - зупинення експлуатації об`єкту, є виправданим.

Більше того, як вбачається з апеляційної скарги відповідача, останній не заперечує проти наявності встановлених позивачем порушень, а лише вказує про те, що заходи реагування, які були обрані позивачем суперечать ст.70 КЦЗ України, оскільки не передбачені даними нормами.

Водночас, станом на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, як і на момент перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували усунення усіх виявлених під час перевірки порушень вимог пожежної безпеки, що стали підставою для звернення позивача до суду для застосування заходів реагування, як і доказів, що зазначені у акті перевірки порушення не створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Тобто, жодне встановлене в акті перевірки №304 від 31.03.2021 порушення відповідачем не усунуто.

Разом з тим, в силу ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів не надає оцінку виявлених позивачем порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки з огляду на те, що відповідач в доводах апеляційної скарги жодним чином не заперечує та не спростовує висновки суду першої інстанції, що виявлені позивачем порушення можуть створювати реальну загрозу для життя та здоров`я людей.

При цьому колегія суддів враховує, що такий захід реагування як повне або часткове зупинення експлуатації приміщень, розташованих за адресою: вул. Кільцева дорога, 9 у Голосіївському районі м. Києва має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень.

Крім того, такий захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на вказаному об`єкті.

У постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 560/639/19 Верховний Суд наголосив на тому, що такий захід реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

З приводу визнання оскаржуваного рішення нечинним та закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та змін до неї, відповідач як на підставу для закриття провадження та визнання рішення нечинним вказує на те, що останній станом на день розгляду справи по суті не є суб`єктом господарювання, який користується спірним об`єктом. Відтак, на переконання апелянта, потреби у застосуванні заходів реагування немає, оскільки під час звернення позивачем до суду існували певні обставини та підстави, але на даний час, зазначені обставини для застосування заходу реагування відпали.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Підстави для закриття провадження у справі визначені статтею 238 КАС України, а підстави для закриття апеляційного провадження у справі визначені статтею 305 КАС України.

Водночас, відповідачем не наведено жодних обставин, в розумінні КАС України, які б свідчили про наявність підстав для закриття провадження у справі та визнання рішення нечинним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що суд апеляційної інстанції надає оцінку правомірності рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення, відтак, посилання відповідача на те, що на теперішній час він не використовує вказаний об`єкт у своїй господарській діяльності не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції прийняте 09.08.2021, коли спірний об`єкт був у його користуванні.

Згідно з частиною другою статті 51 КЦЗ України забезпечення техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на його керівника.

Відповідно до частини третьої статті 55 КЦЗ України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників і керівників таких суб`єктів господарювання.

У частинах першій та другій статті 55 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1)господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2)громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Так, як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, станом на дату винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення відповідач на підставі договору суборенди №7-суб від 01.08.2019 мав право користуватися спірним об`єктом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на п.7.5 розділу 7 вказаного договору, відповідно до якого, суборендар, тобто відповідач у даній справі, зобов`язується дотримуватися правил охорони праці, санітарно-гігієнічні норми і вимоги протипожежної безпеки, при цьому оформити за власний рахунок всі необхідні дозвільні документи.

Отже, ТОВ «МАНГО-ГРУП», як юридична особа, є суб`єктом господарювання, що станом на дату проведення перевірки органом ДСНС та станом на дату винесення судом першої інстанції рішення, здійснювала господарську діяльність у орендованому на підставі договору суборенди №7-суб від 01.08.2019 року нежитловому приміщенні за адресою: вул. Кільцева дорога, 9 у Голосіївському районі м. Києва, а тому саме на її керівника покладається обов`язок забезпечення техногенної та пожежної безпеки.

Таким чином, наведене спростовує посилання апелянта про те, що останній на теперішній час не несе жодної відповідальності за порушення, наявні на вказаному об`єкті.

Доводи апелянта про те, що потреби у застосуванні заходів реагування немає, оскільки зазначені підстави та обставини для застосування заходу реагування відпали, колегія суддів вважає неприйнятними та безпідставними з огляду на підстави позову, які на сьогоднішній день жодним чином не усунуті, що не спростовується та не заперечується відповідачем. Матеріали справи доказів усунення порушень, встановлених в акті перевірки посадовими особами ДСНС не містять. Відтак, не усунуті порушення продовжують створювати загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Манго-груп" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: А.Ю. Коротких

Є.О. Сорочко