Справа № 140/11625/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/11625/21 пров. № А/857/2764/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року (головуючого судді Лозовського О.А., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/11625/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньспецгруп» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Волиньспецгруп» 18.10.2021 звернулося в суд з позовом до Волинської митниці Держмитслужби в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 22.09.2021 №UA205140/2021/000031/2 та №UA205140/2021/000032/2, від 28.09.2021 №UA205140/2021/000036/2.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року задоволено позов.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Волинська митниця подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Державної митної служби України від 30.05.2012 №651, статті 57 МК України для митного оформлення товарів декларантом в Інтересах ТзОВ «Волиньспецгруп» подано МД №UA20514O/2O21/055470, МД №UA2O514G/2G21/055735 від 20.09.2021 та МД №UA205140/2921/060412 від 27.09.2021, згідно яких митну вартість товару заявлено за основним методом визначення вартості за цілою договору. Разом із вищевказаними деклараціями декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи, визначені статтею 335 МК України, згідно Класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій та зазначені у графі 44 МД: 0380 рахунок фактура, 0730 автотранспортна накладна, 3007 документ що підтверджує вартість перевезення товару, 4100 зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, 7016 декларація-інвойс, складена експертером, якщо фактурна вартість товару не перевищує 6000 євро, 9610 копія митної декларації країни відправлення. Однак, під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях було встановлено розбіжності, тому у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару. Щодо МД UA205140/2021/55470 від 20.09.2021 було встановлено, що наданий банківський платіжний документ від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію товарів оскільки вказана в ньому сума (216754,60 PLN) нe відповідає заявленій до митного оформлення (25278,29 PLN); вартість товару, зазначена в експортній декларації №21PL301010Е1047870 від 16.09.2021 6341 25734 PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку - фактурі від 14.09.2021 №21-DEX/09/14/01- 25278,29 PLN. Також встановлено, що згідно п. 4,1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення. Щодо МД UA205140/2021/055735 від 20.09.2021 встановлено, що наданий банківський платіжний документ Р004 від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію товарів оскільки вказана в ньому сума (216754,60/135863,51PLN) нe відповідає заявленій до митного оформлення (25216,80 PLN); в графі 70 банківського платіжного документу №Р004 від 17.09.2021 зазначений лише контракт № 01/06/2020 від 01.12.2020 і не відомо за яку поставку був здійснений платіж. Згідно п 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передплату за кожну партію товару згідно рахунку-фактури. Вартість товару, зазначена в експортній декларації №21PL301010E1047870 від 16.09.2021 - 25671PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку-фактурі від 14.09.2021 №21-DEX/09/14/02- 25216,80 PLN. Згідно п 4,1 контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення. Щодо МД UA205140/2021/060412 від 27.09.2021 встановлено, що наданий банківський платіжний документ Р004 від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію товарів оскільки вказана в ньому сума (135863,51 PLN) нe відповідає заявленій до митного оформлення (25,225,91 PLN); в графі -70 банківського платіжного документу №Р004 від 17.09.2021зазначений лише контракт № 01/06/2020 від 01.12.2020 та надпис «FOR SHOES» (за взуття) і не відомо за яку поставку був здійснений платіж. Згідно п 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передплату за кожну партію товару згідно рахунку-фактури. Вартість товару, зазначена в експортній декларації № PL301010Е1073120 від 23.09.2021 - 25226 PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку-фактурі від 16.09.2021 № 21-DEX/09/16/02 25225,91 PLN. Згідно пункту 4.1 контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення. Вказує, що платіжне доручення Р2Ю від 17.09.2021 не може бути підтвердженням оплати за товар, який зазначений у рахунках-фактури поданих до митного оформлення, оскільки його неможливо ідентифікувати за якою саме партією чи партії товарів проведено оплату, оскільки платіжне доручення містить виключно інформацію про оплату товару за контрактом №01/06/2020 від 01.12.2020 та жодної інформації про оплату товару по інвойсах, як це зазначає суд першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 01.12.2020 між ТзОВ «Волиньспецгруп» та фірмою ADMAR TRADE Sp.z о.о. (Польща) було укладено Контракт №01/06/2020, згідно якого продавець - польська фірма ADMAR TRADE Sp.z о.о. (Польща) зобов`язувалась постачати на адресу ТзОВ «Волиньспецгруп» товари на умовах EXW Луцьк згідно інвойсів, по цінах, в них зазначених.

У пункті 1.2, 1.3 контракту №01/06/2020 встановлено, що загальна сума контракту складається із сум всіх поставок, здійснених продавцем покупцю протягом дії даного контракту; ціна на товар встановлюється на умовах СРТ Луцьк (ІНКОТЕРМС-2010).

Відповідно до пункту 3.1 контракту №01/06/2020 покупець зобов`язується провести 100% передоплату за кожну партію товару згідно з рахунком-фактурою (інвойсом), виставленому продавцем товару, який є предметом контракту.

Пунктом 4.1 передбачено, що якість товару повинна відповідати стандартам і бути підтверджена наступними документами і сертифікатами, наданими постачальником: оригіналом рахунку-фактури (інвойсом).

20.09.2021 декларантом позивача було подано Волинській митниці Держмитслужби митну декларацію типу №UA205140/2021/055470 та пакет документів для митного оформлення ввезеного на територію України товару, а саме:

1. Робоче взуття на підошві з поліуретану та верхом з пресованої коров`ячої шкіри з металевим підноском: - черевики захисні BRYES-T-OB 41 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 42 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 43 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 44 Buty za wodowe 10 пар.

2. Комбінезони зі шлейками робочі із синтетичних волокон (80% поліестер, 20 % бавовна, граматура 260г/м2) в кількості 140 штук.

3. Піджаки та штани із синтетичних волокон робочі: куртка захисна із синтетичних волокон, блуза захисна. Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 4247,8500 PLN.

4. Штани робочі захисні із синтетичних волокон. Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 1937,3200 PLN.

5. Рукавички робочі трикотажні просочені або покриті гумою: - захисні рукавички RECODRAG_SBXL Rekawice ochronne a 120 5640 пар; - рукавички захисні, виготовлені з трикотажу, покриті гумою з пористою структурою, світло сірого кольору (SB) poзмір XL, торгівельна марка Reis, Виробник: RAW-POL STEFANSKI SPOLKA JAWNA.

Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 25278,29 PLN, що згідно курсу становить 174606,24 грн. Статистична вартість 13,81060.

На підтвердження заявленої у МД митної вартості позивачем були подані рахунок фактура (інвойс), автотранспортна накладна, експортна декларація (походження товару), банківський платіжний документ, що підтверджує оплату товару, контракт (договір купівлі-продажу товару), платіжне доручення, що підтверджує оплату товару. Так, згідно платіжного доручення (банківський платіжний документа SWIFT рахунку) №20 від 17.09.2021 наданого декларантом митному органу вбачається загальна сума проплати за товар 216754,60 PLN з призначенням платежу оплата товару по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020, в тому числі по наступних інвойсах №21-DEX/09/14/01 від 14.09.2021 на суму 25278,29 PLN, №21-DEX/09/14/02 від 14.09.2021 на суму 25216,80 PLN, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 25225,91 PLN, що підтверджується Заявою №42 про купівлю іноземної валюти від 17.09.2021, де вказано призначення «Попередня оплата за взуття, спецодяг по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 №21-DEX/09/14/01 від 14.09.2021, №21- DEX/09/14/02 від 14.09.2021, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 80891,09 PLN».

22.09.2020 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості №UА205140/2021/000031/2.

Зазначене рішення слугувало підставою для видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/01706. У цій же картці відмови митний орган роз`яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД у відповідність до рішення про визначення митної вартості товарів від 22.09.2021 №UA205140/2021/000031/2.

20.09.2021 декларантом позивача було подано Волинській митниці Держмитслужби митну декларацію №UA205140/2021/055735 та пакет документів для митного оформлення ввезеного на територію України товару, а саме:

1. Робоче взуття на підошві з поліуретану та верхом з пресованої коров`ячої шкіри з металевим підноском: - черевики захисні BRYES-T-OB 41 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 42 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 43 Buty za wodowe 10 пар; - черевики захисні BRYES-T-OB 44 Buty za wodowe 10 пар.

2. Додаткові речі до одягу пасок до штанів в кількості 40 штук. Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 541,6000 PLN.

3. Піджаки та штани із синтетичних волокон робочі: куртка захисна із синтетичних волокон, блуза захисна.

4. Штани робочі захисні із синтетичних волокон. Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 3919,6000 PLN.

5. Рукавички робочі трикотажні просочені або покриті гумою: - захисні рукавички RECODRAG_SBXL Rekawice ochronne a 120 11880 пар; - рукавички захисні, виготовлені з трикотажу, покриті гумою з пористою структурою, світло сірого кольору (SB) poзмір XL, торгівельна марка Reis, Виробник: RAW-POL STEFANSKI SPOLKA JAWNA.

Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 25216,80 PLN, що згідно курсу становить 174183,94 грн.

На підтвердження заявленої у МД митної вартості позивачем були подані рахунок фактура (інвойс), автотранспортна накладна, експортна декларація (походження товару), банківський платіжний документ, що підтверджує оплату товару, контракт (договір купівлі-продажу товару), платіжне доручення, що підтверджує оплату товару. Так, згідно платіжного доручення (банківський платіжний документа SWIFT рахунку) від 17.09.2021, наданого декларантом митному органу вбачається загальна сума проплати за товар 216 754,60 PLN з призначенням платежу оплата товару по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020, в тому числі по наступних інвойсах №21-DEX/09/14/01 від 14.09.2021 на суму 25278,29 PLN, №21-DEX/09/14/02 від 14.09.2021 на суму 25216,80 PLN, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 25225,91 PLN, що підтверджується Заявою №42 про купівлю іноземної валюти від 17.09.2021, де вказано призначення «Попередня оплата за взуття, спецодяг по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020, №21-DEX/09/14/01 від 14.09.2021, №21- DEX/09/14/02 від 14.09.2021, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 80891,09 PLN».

Тобто оскільки п.1.2 Контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передоплату, то покупець здійснює таку передоплату за одним SWIFT рахунком по декількох поставках.

22.09.2021 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості №UА205140/2021/000032/2.

Зазначене рішення слугувало підставою для видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/01708. У цій же картці відмови митний орган роз`яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД у відповідність до рішення про визначення митної вартості товарів від 22.09.2021 №UA205140/2021/000032/2.

27.09.2021 декларантом позивача було подано Волинській митниці Держмитслужби митну декларацію №UA205140/2021/060412 та пакет документів для митного оформлення ввезеного на територію України товару, а саме:

1. Взуття на підошві з поліуретану та верхом з пресованої коров`ячої шкіри з металевим підноском: V 12824005 SQUAD STIEFEL 5 INCH COYOTE 34 пари. Виробник: Sturm Handels GmbH EU, Торгова марка: Mil Тес.

Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом у розмірі 3363,9600 PLN, що згідно курсу становить 22858,86 грн. Статистична вартість 22,85886 грн.

2. Комбінезони зі шлейками робочі з синтетичних волокон.

3. Піджаки та штани із синтетичних волокон робочі: куртка захисна із синтетичних волокон, блуза захисна.

4. Штани робочі захисні із синтетичних волокон.

5. Рукавички робочі трикотажні просочені або покриті гумою: захисні рукавички OX-LATEKS_CB 10 rekawicе ochronne 12000 пар.

Захисні рукавички OX-LATEKS СВ 8 rekawice ochronne 2400 пар.

Захисні рукавички OX-LATEKS_CB 9 rekawice ochronne 3600 пар. Рукавички захисні, виготовлені з трикотажу, покриті гумою з пористою структурою

Митну вартість зазначеного товару визначено за основним методом, у розмірі 18216,00 PLN, що згідно курсу становить 124378,12 грн.

На підтвердження заявленої у МД митної вартості позивачем були подані рахунок фактура (інвойс), автотранспортна накладна, експортна декларація (походження товару), банківський платіжний документ, що підтверджує оплату товару, контракт (договір купівлі-продажу товару), платіжне доручення, що підтверджує оплату товару.

28.09.2020 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості №UА205140/2021/000036/2.

Зазначене рішення слугувало підставою для видання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/01819. У цій же картці відмови митний орган роз`яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 ВМД у відповідність до рішення про визначення митної вартості товарів від 28.09.2021 №UA205140/2021/000036/2.

У відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів згідно митних декларацій №UA205140/2021/055470, №UA205140/2021/055735 та №UA205140/2021/060412, позивач повідомив, що витребовувані в оскаржуваних рішеннях митного органу документи у декларанта надати можливості не було, оскільки виписка з бухгалтерської документації продавця та прайс-лист це документи, які у декларанта були відсутні і їх міг надати лише продавець. Однак, продавець листом повідомив, що ці документи становлять його комерційну таємницю і відповідно відмовився їх надавати. Договори із третіми особами не надавалися митному органу, оскільки такі документи були відсутні у декларанта і відсутні в природі, оскільки декларант із третіми особами такі договори не укладав, про що листом повідомив митний орган. Щодо рахунків про здійснення платежів третім особам, то такі платежі не здійснювались відповідно надати їх немає можливості. Що стосується вимоги митного органу надати сертифікат, то такий документ митний орган не мав права витребовувати, оскільки згідно статті 53 Митного кодексу України такий документ не передбачений переліком документів які визначені в частині другій даної статі, як такі, що митний орган має право витребовувати в декларанта, що свідчить про перевищення наданих повноважень митним органом і це є порушенням ч. 2 ст.19 Конституції України. Окрім того, вказав, що ч.5 ст. 53 МК України визначено, що заборонено вимагати від декларанта будь-які інші документи ніж ті, що зазначені в цій статті. Висновок про вартісні характеристики декларантом не надавався, оскільки митний орган при опрацюванні попередніх декларацій витребовуючи такі висновки, які є досить коштовними, не бере їх до уваги взагалі та виносить рішення про коригування митної вартості. Крім того, висновок експерта не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Що стосується митної декларації країни відправлення та різниці сум зазначеній у цій декларації та інвойсі, то слід зазначити, що митна декларація країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і мас бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни. При цьому, із листа - пояснення продавця з цього приводу, вбачається, що згідно з нормами законодавства Республіки Польща, у графі 46 митної декларації країни відправлення зазначено середню статистичну вартість товару.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України ( далі -МК України) митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).

Положеннями статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1 - 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У частині 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За правилами частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною 2 статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 6 статті 53 МК України).

Як встановлено частиною 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У відповідності до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції) здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; - надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, апеляційний суд враховує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 10.10.2019 у справі №803/776/17.

Згідно частин 1, 2 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

У частині 2 статті 58 МК України вказано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 4, 5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Нормами статті 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що митну вартість імпортованих товарів, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі наявні у позивача документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Крім цього, під час митного оформлення товарів декларантом подано: рахунки фактури (інвойси); автотранспортні накладні; експортні декларації (походження товару); банківські платіжні документи, що підтверджують оплату товару; контракти (договір купівлі-продажу товару); митні декларації країни відправлення.

Однак, у поданих декларантом документах, на думку відповідача, містяться розбіжності, зокрема, щодо митної вартості товарів, зазначених в митних деклараціях.

Так, згідно поданої МД №UA205140/2021/55470 від 20.09.2021 митним органом встановлено, що наданий банківський платіжний документ від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію товарів, оскільки зазначена в ньому сума 216 754,60 PLN нe відповідає заявленій сумі до митного оформлення 25278,29 PLN; вартість товару, яка зазначена в експортній декларації №21PL301010Е1047870 від 16.09.2021 6341 - 25734 PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку - фактурі від 14.09.2021 №21-DEX/09/14/01- 25 278,29 PLN. Згідно пункту 4,1 контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не був поданий позивачем до митного оформлення.

Щодо поданої МД UA205140/2021/055735 від 20.09.2021 вбачається, що наданий банківський платіжний документ Р004 від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію по вказаній МД товарів, оскільки вказана в ньому сума (216754,60/135863,51PLN) нe відповідає заявленій до митного оформлення (25216,80 PLN); в графі 70 банківського платіжного документу №Р004 від 17.09.2021 зазначений лише контракт № 01/06/2020 від 01.12.2020 і не відомо за яку поставку був здійснений платіж. Згідно пункту 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передплату за кожну партію товару згідно рахунку-фактури. Вартість товару, зазначена в експортній декларації № 21PL301010E1047870 від 16.09.2021 - 25671PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку -фактурі від 14.09.2021 №21-DEX/09/14/02- 25216,80 PLN. Згідно п 4.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення.

Щодо МД UA205140/2021/060412 від 27.09.2021 відповідач стверджує, що наданий банківський платіжний документ Р004 від 17.09.2021 не можливо поширити на заявлену партію товарів оскільки вказана в ньому сума (135863,5 PLN) нe відповідає заявленій до митного оформлення (25,225,91 PLN); в графі 70 банківського платіжного документу №Р004 від 17.09.2021 зазначений лише контракт №01/06/2020 від 01.12.2020 та надпис «FOR SHOES» (за взуття) і не відомо за яку поставку був здійснений платіж. Згідно п 3,1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передплату за кожну партію товару згідно рахунку-фактури. Вартість товару, зазначена в експортній декларації №PL301010Е1073120 від 23.09.2021 - 25226 PLN не відповідає ціні товару, зазначеній в графі в рахунку - фактурі від 16.09.2021№ 21-DEX/09/16/02 - 25225,91 PLN. Згідно п 4,1 контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено подання постачальником сертифікату, однак він не поданий до митного оформлення.

Відповідач вважає і посилається в апеляційній скарзі, що подане декларантом платіжне доручення про оплату за товар в іноземній валюті Р004 від 17.09.2021 не містить даних щодо інвойсу, по якому здійснювалась поставка товару, а містить лише посилання на контракт, що з огляду на його загальний характер, вказує на невідповідність поданого платіжного доручення вимогам статті 53 МК України та Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, а тому не може бути підтвердженням оплати за товар, який зазначений у рахунках-фактури поданих до митного оформлення, оскільки його неможливо ідентифікувати за якою саме партією чи партії товарів проведено оплату.

Відтак, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, а саме: робоче взуття, штани робочі, рукавички робочі та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, до митних декларацій МД №UA205140/2021/055470, МД №UA205140/2G21/055735 від 20.09.2021 та МД №UA205140/2921/060412 від 27.09.2021 декларантом було додано, зокрема: рахунок фактура (інвойс), автотранспортна накладна, експортна декларація (походження товару), банківський платіжний документ, що підтверджує оплату товару, контракт (договір купівлі-продажу товару), платіжне доручення, що підтверджує оплату товару, тощо.

У відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів згідно митних декларацій №UA205140/2021/055470, №UA205140/2021/055735 та №UA205140/2021/060412, позивач повідомив, що витребовувані в оскаржуваних рішеннях митного органу документи у декларанта надати можливості не було, оскільки виписка з бухгалтерської документації продавця та прайс-лист це документи, які у декларанта були відсутні і їх міг надати лише продавець. Однак, продавець листом повідомив, що ці документи становлять його комерційну таємницю і відповідно відмовився їх надавати. Договори із третіми особами не надавалися митному органу, оскільки такі документи були відсутні у декларанта і відсутні в природі, оскільки декларант із третіми особами такі договори не укладав, про що листом повідомив митний орган. Щодо рахунків про здійснення платежів третім особам, то такі платежі не здійснювались відповідно надати їх немає можливості. Що стосується вимоги митного органу надати сертифікат, то такий документ митний орган не мав права витребовувати, оскільки згідно статті 53 Митного кодексу України такий документ не передбачений переліком документів які визначені в частині другій даної статі, як такі, що митний орган має право витребовувати в декларанта, що свідчить про перевищення наданих повноважень митним органом і це є порушенням ч. 2 ст.19 Конституції України. Окрім того, вказав, що ч.5 ст. 53 МК України визначено, що заборонено вимагати від декларанта будь-які інші документи ніж ті, що зазначені в цій статті. Висновок про вартісні характеристики декларантом не надавався, оскільки митний орган при опрацюванні попередніх декларацій витребовуючи такі висновки, які є досить коштовними, не бере їх до уваги взагалі та виносить рішення про коригування митної вартості. Крім того, висновок експерта не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Що стосується митної декларації країни відправлення та різниці сум зазначеній у цій декларації та інвойсі, то слід зазначити, що митна декларація країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і мас бути оформлена відповідно до чинного законодавства цієї країни. При цьому, із листа - пояснення продавця з цього приводу, вбачається, що згідно з нормами законодавства Республіки Польща, у графі 46 митної декларації країни відправлення зазначено середню статистичну вартість товару.

Враховуючи позицію Верховного суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16 та від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини 3 та 4 статті 53 та частини 2 статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Як вбачається з оскаржуваних рішень, відповідачем не було визнано митну вартість імпортованих позивачем товарів у зв`язку з відмовою надати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки товару; прайс-листи, каталоги, специфікації виробника товару для широкого кола осіб; договір з третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; документи, передбачені п 4,1 контракту №01/06/2020 від 01.12.2020; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

У свою чергу, суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально. Зокрема, відповідач зазначив про необхідність подання виписки з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки товару, а також висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, однак відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані дані документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, містили неточності та розбіжності, а також що у митниці наявна інформація про більшу митну вартість ідентичних товарів, у зв`язку із чим від декларанта витребовувалися додаткові документи та, оскільки декларантом не надано витребуваних документів, тому митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом, на підставі цінової інформації, наявної в митниці.

Як слідує з матеріалів справи, сумніви митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості товарів за МД №UA205140/2021/055470, МД №UA205140/2G21/055735 від 20.09.2021 та МД №UA205140/2921/060412 від 27.09.2021 виникли також у зв`язку з тим, що наданий банківський платіжний документ №Р004 від 17.09.2021 неможливо поширити на заявлену партію товарів, оскільки вказана в ньому сума (216754,60 PLN) не відповідає заявленим до митного оформлення 25278,29 PLN, 25216,80 PLN та 25225,91 PLN відповідно.

З цього приводу, суд зазначає, що у банківському платіжному документі (свіфт-рахунок від 17.09.2021), наданого декларантом митному органу вбачається загальна сума проплати за товар 216754,60 PLN з призначенням платежу «оплата товару по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020», в тому числі по наступних інвойсах: №21-DEX/09/14/01 від 14.09.2021 на суму 25278,29 PLN, №21- DEX/09/14/02 від 14.09.2021 на суму 25216,80 PLN, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 25225,91 PLN, що підтверджується заявою №42 про купівлю іноземної валюти від 17.09.2021, де вказано призначення «Попередня оплата за взуття, спецодяг по контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 №21- EX/09/14/01 від 14.09.2021, №21-DEX/09/14/02 від 14.09.2021, №21-DEX/09/16/02 від 16.09.2021 на суму 80891,09 PLN».

З вказаного слідує, що оскільки пунктом 1.2 Контракту №01/06/2020 від 01.12.2020 передбачено передоплату, відтак покупець здійснює таку передоплату за одним SWIFT рахунком по декількох поставках.

Крім того, щодо твердження відповідача в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів про те, що ціна товару, зазначена в експортних деклараціях не відповідає ціні товару, зазначеній в МД №UA205140/2021/055470, МД №UA205140/2G21/055735 від 20.09.2021 та МД №UA205140/2921/060412 від 27.09.2021, суд вказує, що з даного приводу позивач зазначав, що зазначена ціна в експортних деклараціях є меншою, за задекларовану, оскільки продавцем зменшено розмір вартості на суму транспортування товару, що передбачено законодавством країни продавця товару, а тому виключає заниження товариством митних платежів з цих підстав. Вказана обставина відповідачем не спростована жодними доказами.

Також щодо різниці ціни, вказаної в експортній декларації та в інвойсі, суд зазначає, що такий висновок митного органу є необґрунтованим, з огляду на те, що в листах-поясненнях продавця пояснюється суть таких розбіжностей, а також іде посилання на законодавчі норми країни відправлення товару (Польща), які чітко регламентують вказані правовідносини польського декларанта та держави і визначають, що при заповненні митної декларації суб`єкт (Польський брокер) повинен вибрати та проставити в зазначеній декларації середню статистичну вартість, що власне і було зроблено.

Щодо надання виписки з бухгалтерської документації продавця та прайс-листів, позивач звернув увагу на те, що такі документи у декларанта були відсутні і їх міг надати лише продавець. Однак, продавець листом повідомив, що такі документи становлять його комерційну таємницю і відповідно відмовився їх надавати; договори із третіми особами не надавалися митному органу, оскільки такі документи були відсутні у декларанта і відсутні в природі, оскільки декларант із третіми особами такі договори не укладав, про що листом повідомив митний орган.

Щодо рахунків про здійснення платежів третім особам, то такі платежі не здійснювались відповідно надати їх немає можливості.

Щодо вимоги митного органу надати сертифікат, позивач зауважує, що такий документ митний орган не мав права витребовувати, оскільки згідно статті 53 МК України такий документ не передбачений переліком документів які визначені в частині 2 даної статі, як такий, що митний орган має право витребовувати в декларанта, оскільки частиною п`ятою статті 53 МК України визначено, що заборонено вимагати від декларанта будь-які інші документи ніж ті, що зазначені в цій статті.

Крім того, суд зазначає, що висновок експерта не є документом, який підтверджує митну вартість товару.

Водночас суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У разі відсутності висновків про якісні та вартісні характеристики товарів не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

З приводу вищевикладеного, суд вказує, що сама по собі виписка з бухгалтерської документації, прайс-листи, договори із третіми особами, а також висновок експерта не є документами, по яких здійснюється оплата та доставка товару, оскільки підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є контракт та рахунок-фактура (інвойс). Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості. При цьому, ненадання такої документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач при купівлі вищевказаного товару в договірні відносини з третіми особами, крім продавця, не вступав.

Також суд зазначає, що відповідачем в рішеннях про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4 та 5 статті 53 МК України , відтак, суд не встановив розбіжностей у наданих позивачем під час декларування документах.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Разом з тим, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими.

На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Також суд звертає увагу, що в поданих до митного оформлення деклараціях було включено ряд інших товарів щодо яких у митного органу не було жодних претензій, хоч перевезення здійснювалось одним і тим же транспортним засобом, до митного оформлення подавалась одна і та ж експортна декларація країни виробника на весь товар, в тому числі і на товар, відносно якого митний орган не здійснював коригування митної вартості; оплата також проводилась за весь товар по інвойсу, в тому ж числі і щодо товару, яким скориговано митну вартість та не виносив рішення про її коригування.

Щодо визначення відповідачем митної вартості при прийнятті спірних рішень, а саме згідно рішення про коригування митної вартості від 22.09.2021 №UA205 І40/2021/000031/2 митну вартість товару 1, 2, 5 визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», на підставі цінової інформації Тов 1 МД від 24.06.2021 №UA204120/2021/100345 на рівні - 22,0228 дол США/кг, Тов 2 МД від 19.08.2021 №UA205140/2021/33989 на рівні - 18,22 дол США/кг, Тов 5 МД від 13.07.2021 №UA205140/2021/33623 нарівні - 8,3910 дол США/кг; згідно рішення про коригування митної вартості від 22.09.2021 №UА205140/2021/000032/2 митну вартість товарів 1, 4, 5 визначено за резервним, методом згідно зі статтею 64 МК України, відповідно до наказу ДМСУ від 01.07.2021 №476«Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», ка підставі цінової інформації Тов 1 МД від 12.07.2021 №UA205140/2021/6726 ка рівні - 25.4546 дол США/кг, Тов 4 МД від 12.07.2021 №UA205140/2021/6726 на рівні - 25.3742 дол США/кг, Тов 5 МД від 13.07.2021 № UA205140/2021/33623 на рівні -8,3910 дол. США/кг; згідно рішення про коригування митної вартості від 22.09.2021 №UA205140/2021/000036/2 митну вартість Тов 5 МД від 19.08.2021 №UA205140/2021/33989 на рівні 7,4183 дол США/кг, Тов 6 МД від 17.09.2021 №UA 100320/2021/291211 на рівні 9,76 дол США/кг, то суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Разом з тим, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Крім того, суд звертає увагу, що в поданих до митного оформлення документах, ціна товару визначена за одиницю, тоді як митний орган в оскаржуваних рішеннях посилався на митну декларації, де визначено митну вартість товарів не за одиницю товару, а за кілограм.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 22.09.2021 №UA205140/2021/000031/2, №UA205140/2021/000032/2, від 28.09.2021 №UA205140/2021/000036/2 не відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому визнані протиправними та скасовані правомірно, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. то колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами 4, 5 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин 6 та 7 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правничої допомоги №30/09/21-01 від 30.09.2021, акту приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги №30/09/21-01 від 30.09.2021 від 04.10.2021, рахунку-фактури №04/10/21-01 від 04.10.2021, платіжного доручення від 28.09.2021 №239) позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «ПРЕМІУМ СЕРВІС» кошти в загальній сумі 10000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до рахунку-фактури №04/10/21-01 від 04.10.2021 складається з: надання правничої інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення рішень про коригування митної вартості - 3000,00 грн (1,5 год), складання позовної заяви 7000,00 грн (3,5 год) (а. с. 105).

Суд вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, що враховуючи предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що консультування клієнта щодо обґрунтованості, вмотивованості і законності оскаржуваних рішень Волинської митниці Держмитслужби, включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач. Отже, решту витрат у сумі 6500,00 грн повинен понести позивач.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №140/11625/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль