Справа № 380/4504/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/4504/21 пров. № А/857/21870/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Гуляка В. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Сухацького А. В.,

представника відповідача Анісімова Д. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року (прийняте у м. Львові суддею Грень Н. М.; складене у повному обсязі 29 жовтня 2021 року) в адміністративній справі № 380/4504/21 за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» (далі - АТ «ДТЕК Західенерго», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправною і скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 10.03.2021 № 393 «Про накладення штрафу на AT «ДТЕК Західенерго» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії».

Позовні вимоги обґрунтовувало відсутністю вини Товариства в порушенні норм законодавства та хибністю висновків відповідача щодо дискреційних повноважень. Зазначає, що законодавство не містить визначення терміну «необхідний резерв», тому немає підстав стверджувати, що позивач, як виробник електричної енергії, не виконав обов`язку щодо необхідності мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії. Також, фактична кількість гарантованого запасу вугілля прямо пропорційно залежить від кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити, проте відповідний прогноз здійснюють не самі виробники, а Міненерговугілля та оператор системи передачі. Проте, через зміну Міненерговугілля прогнозного балансу затребуваної електричної енергії Товариство було змушено збільшити виробництво електричної енергії, що невпинно призвело до більшого, непрогнозованого використання вугілля. Наголошує, що всі ТЕС позивача пройшли опалювальний сезон - осінньо-зимовий період (далі - ОЗП) без аварійних відключень, змогли забезпечити потреби об`єднаної енергетичної системи України і виконати всі розпорядження і команди оператора системи передач без зупинок. Вказує, що неодноразово на робочих нарадах повідомляло Міненерго, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії. Також у Товариства не виникало жодних обставин, коли виробництво та передача електроенергії силами ТЕС позивача була під загрозою, а тому в нього не виникало відповідного обов`язку щодо повідомлення Міненерговугілля, Регулятора та оператора системи передачі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило НКРЕКП, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з грубив порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно та помилково, з грубим порушенням норм матеріального права зазначив у рішенні, що нібито «фактична кількість гарантованого запасу вугілля прямо пропорційно залежить від кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити і вказав на відсутність вини позивача у зменшенні складу вугілля, і як наслідок у порушенні приписів законодавства щодо обов`язку забезпечувати гарантований запас вугілля на складах. Проте, наведений висновок суду є протиправним, оскільки положення нормативно-правових актів, які суд першої інстанції начебто взяв за основу при прийнятті цього твердження, не містять жодних посилань на пропорційність забезпечення фактичної кількості гарантованого запасу вугілля та кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити. Суд першої інстанції хибно визначив поняття «фактичної кількості гарантованого запасу вугілля», позаяк Порядком чітко визначено поняття «гарантованого запасу вугілля» для ТЕС, яким відповідає 10- або 20-денним обсягам споживання, залежно від віддаленості пункту його видобутку. Також частиною шостою статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що виробники, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, зобов`язані мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії. Аналізуючи стан накопичення вугілля на складах ТЕС позивача, апелянт вказав, що Регулятором встановлено не забезпечення позивачем постачання вугілля на склади ТЕС у необхідній кількості для накопичення гарантованого запасу вугілля. Водночас, суд першої інстанції знівелював той факт, що ліцензіат не забезпечив шляхом укладення відповідних контрактів постачання вугілля на склади ТЕС у необхідній кількості для накопичення гарантованого запасу вугілля. Зазначаючи, що спрацювання складів вугілля в сторону зменшення прямо пропорційно залежить від збільшення виробництва електричної енергії, що відбулось не з власної ініціативи позивача, а у зв`язку зі зміною прогнозного балансу Міненергетики та наданням позивачу диспетчерських команд на збільшення виробництва електричної енергії, суд не врахував, що зазначене не виключає обов`язку позивача забезпечувати укладення відповідних контрактів постачання вугілля на склади ТЕС у необхідній кількості для накопичення гарантованого запасу вугілля. Суд не дослідив, що обсяг виробництва позивачем електричної енергії у січні 2021 року зменшився на 1,3 % та корисний відпуск електроенергії зменшився на 2,15 %, що спростовує висновки суду та позивача, що команди ОСП на збільшення відпуску електроенергії зумовили більш стрімке спрацювання складів вугілля. Не відповідають дійсності й твердження суду першої інстанції про те, що позивач письмово повідомив відповідача про фактичні обставини та проблематику щодо накопичення вугілля та причини їх виникнення листом від 22.01.2021 № 82/64 і що законодавство не встановлює конкретного терміну та форму повідомлення про такі обставини. НКРЕКП вважає незаконним та помилковим твердження суду першої інстанції, що оскаржуване рішення було прийняте без дотримання принципів рівності та недискримінаційності, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для позивача, та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, позаяк прийняття Регулятором рішень щодо виду застосування санкції на ліцензіатів за однорідні порушення, відноситься до його дискреційних повноважень. А суд першої інстанції без з`ясування фактичних обставин справи і норм матеріального права фактично процитував мотивування позовних вимог Товариства у своєму рішенні.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, у період з 01 по 07 лютого 2021 року НКРЕКП, відповідно до постанови НКРЕКП від 25 січня 2021 року № 85 «Про проведення позапланових невиїзних перевірок АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ПАТ «Донбасенерго», АТ «ДТЕК Західенерго», ПАТ «Центренерго» та ТОВ «ДТЕК Східенерго», на підставі посвідчення на перевірку від 29 січня 2021 року № 98 провело позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої було складено Акт від 12 лютого 2021 року № 81 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою було встановлено, що АТ «ДТЕК Західенерго» не дотримано вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року № 1467, а саме:

- частини шостої статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо обов`язку виробників, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії;

- пункту 4 розділу V Правил про безпеку постачання електричної енергії, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27 серпня 2018 року № 448, у частині обов`язку учасників ринку електричної енергії невідкладно повідомляти Міністерство енергетики України, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії;

- підпункту 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії щодо обов`язку ліцензіатів, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії згідно із правилами безпеки постачання та відповідними рішеннями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі (т. 1 а. с. 48 - 84).

Відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії визначена статтею 77 Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до частин першої - шостої якої учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності; недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії; неподання або несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, а також надання недостовірної інформації у такій звітності; неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації оператору системи передачі, оператору системи розподілу та суб`єктам владних повноважень на ринку електричної енергії, якщо обов`язковість подання такої інформації встановлена законом, а також неподання копій документів, пояснень та іншої інформації на законну вимогу Регулятора;

У разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії до відповідних учасників ринку можуть застосовуватися санкції у виді:

1) попередження про необхідність усунення порушень;

2) штрафу;

3) зупинення дії ліцензії;

4) анулювання ліцензії.

Регулятор у разі скоєння правопорушення на ринку електричної енергії приймає у межах своїх повноважень рішення про накладення штрафів на учасників ринку (крім споживачів) у таких розмірах, зокрема:

від 5 тисяч до 100 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню:

за порушення ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності на ринку електричної енергії, що підлягає ліцензуванню;

за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

При визначенні санкцій за порушення, передбачені цією статтею, Регулятор та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, враховують серйозність і тривалість правопорушення, наслідки правопорушення для інтересів ринку електричної енергії та учасників ринку, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Поведінка правопорушника, спрямована на зменшення негативних наслідків правопорушення, негайне припинення правопорушення після його виявлення, сприяння виявленню правопорушення Регулятором та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, під час перевірки вважаються пом`якшуючими обставинами.

Рішення Регулятора про застосування санкцій за правопорушення, передбачені цією статтею, може бути прийнято протягом 30-денного строку з дня складення акта перевірки.

На підставі Акта перевірки, відповідно до встановлених порушень НКРЕКП прийняло постанову № 393 від 10.03.2021 «Про накладення штрафу на АТ «ДТЕК Західенерго» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії», якою на АТ «ДТЕК Західенерго» накладено штраф у розмірі 1 700 000 грн за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Товариство оскаржило її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що фактична кількість гарантованого запасу вугілля прямо пропорційно залежить від кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити, при цьому відповідний прогноз затребуваності у електричній енергії конкретних ТЕС здійснюють не самі виробники, а Міненерговугілля та оператор системи передачі; відповідне прогнозування має здійснюватися на рік.

На виконання наведених приписів Міненергетики затвердило та довело до позивача прогнозний баланс на 2020 - 2021 роки, виходячи із якого позивач забезпечив наявність гарантованого запасу вугілля (навіть з перевищенням цих вимог) станом на кінець листопада - початок грудня 2020 року, що підтверджується висновками готовності до ОЗП, складеними Держенергонаглядом та даними про запаси вугілля.

Проте, надалі прогнозний баланс було змінено в сторону стрімкого збільшення, що спричинило різке просідання складу вугілля на ТЕС позивача в середині грудня 2020 року, тобто в момент найбільшого і непрогнозованого виробництва електричної енергії.

Тобто, спрацювання складів вугілля в сторону зменшення відбулося у зв`язку зі зміною прогнозного балансу Міненергетики і наданням позивачу, як оператору системи передачі, диспетчерських команд на збільшення виробництва електричної енергії.

Також, судом достовірно встановлено, що позивач на щоденних робочих нарадах, а також письмово повідомляв відповідача про фактичні обставини та проблематику щодо накопичення вугілля та причини їх виникнення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII).

Відповідно до пунктів 1, 11 та 12 частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор:

- приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції;

- контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов;

- розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Закону № 1540-VIII Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

За приписами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, одинадцятої статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.

Під час здійснення державного контролю Регулятор має право, зокрема: накладати штрафні санкції та вживати заходів, передбачених законом.

У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.

Рішення Регулятора про застосування санкцій за порушення ліцензійних умов, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг може бути прийнято протягом 30 днів з дня виявлення порушення Регулятором.

Закону України «Про ринок електричної енергії» Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

За вимогами частини шостої статті 30 цього Закону виробники, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, зобов`язані мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії.

Згідно із підпунктом 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії ліцензіати, які виробляють електричну енергію з використанням вуглеводнів, зобов`язані мати необхідні резерви відповідного палива з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії згідно із правилами безпеки постачання та відповідними рішеннями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі.

Основні організаційні положення, принципи та вимоги, а також методологічні засади щодо формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік з метою підготовки рекомендацій щодо забезпечення безпеки постачання електричної енергії та надання інформації учасникам ринку електричної енергії про режими функціонування об`єднаної енергетичної системи України, загальну потребу в паливі для виробників електричної енергії, що в своєму складі мають теплові електричні станції та теплові електроцентралі, для прогнозування своєї виробничо-фінансової діяльності на розрахунковий рік визначає Порядок формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 539 від 26.10.2019 (далі - Порядок № 539).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 539 формування прогнозного балансу електричної енергії об`єднаної енергетичної системи України на розрахунковий рік здійснюється щороку на постійній основі і є складовим елементом системи прогнозування та планування розвитку об`єднаної енергетичної системи України на короткострокову, середньострокову та довгострокову перспективу, що здійснюють Міненерговугілля та оператор системи передачі для забезпечення вимог Правил про безпеку постачання електричної енергії, затверджених наказом Міненерговугілля від 27 серпня 2018 року № 448, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 вересня 2018 року за № 1076/32528 (далі - Правила про безпеку постачання електричної енергії), та створення передумов для ефективної роботи нового ринку електричної енергії.

А пунктом 15 глави 1 розділу ІІ Порядку № 539 встановлено, що під час розроблення прогнозної структури палива виробники електричної енергії, що у своєму складі мають ТЕС, зобов`язані забезпечити:

1) постачання вугілля в обсязі запланованих витрат відповідно до затвердженого прогнозного балансу електроенергії;

2) утворення гарантованих запасів вугілля, що відповідають 10-денному (для марки Г + Д) або 20-денному (для марки AШ + П) обсягу середньодобових витрат вугілля...

За змістом частини шостої статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» та підпункту 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії позивач, як виробник електричної енергії з використанням вуглеводнів, повинен мати необхідні резерви відповідного палива.

Разом з тим, відповідно до Порядку № 539 позивач, як виробник електричної енергії, повинен мати гарантований 10-ти або 20-денний запас вугілля, обсяг якого залежить від кількості електричної енергії, яку прогнозується виробити; прогноз затребуваності у електричній енергії конкретних тепло-електростанцій здійснюють Міненерговугілля та оператор системи передачі; відповідне прогнозування здійснюється на рік.

На виконання цих приписів Порядку № 539 Міністерство енергетики та захисту довкілля України 28.04.2020 затвердило та довело до виробників прогнозний баланс на 2020-2021 роки; при цьому, позивачу було доведено, що в листопаді і грудні 2020 року йому прогнозовано необхідно буде виробити 1088,0 млн кВт·год. та 1026,0 млн кВт·год. відповідно.

Надалі, 04.11.2020 Міністерство енергетики України змінило прогнозний баланс в сторону збільшення і довело позивачу, що в листопаді і грудні 2020 року йому прогнозовано необхідно буде виробити 1203,0 млн кВт·год. та 1150,0 млн. кВт·год. відповідно.

Виходячи із прогнозного балансу, затвердженого Міненерговугілля 28.04.2020 та з урахуванням зміни прогнозного балансу 04.11.2020, позивач забезпечив наявність гарантованого запасу вугілля станом на кінець листопада - початок грудня 2020 року.

До моменту стрімкого збільшення споживання і зміни прогнозного балансу на грудень 2020 року рівень запасів вугілля відповідав редакції прогнозного балансу, що діяв на момент початку ОЗП 2020/2021, та значно перевищував вимоги щодо гарантованих запасів, що підтверджується висновками готовності до ОЗП, складеними Держенергонаглядом та даними про запаси вугілля.

Із відповідних даних, розміщених зокрема, на сайті Міненерговугілля, видно, що різке просідання складу вугілля на ТЕС позивача сталося в середині грудня 2020 року, тобто в момент найбільшого і непрогнозованого виробництва електричної енергії.

Отже, спрацювання складів вугілля в сторону зменшення прямо пропорційно залежить від збільшення виробництва електричної енергії, що відбулося у зв`язку зі зміною прогнозного балансу Міністерством енергетики України та наданням Товариству, як оператору системи передачі, диспетчерських команд на збільшення виробництва електричної енергії, тобто з причин, які безпосередньо не залежали від позивача.

Як зазначив в судовому засіданні представник Товариства, такі зміни в обсягу виробництва електричної енергії не дали змоги АТ «ДТЕК Західенерго» своєчасно поповнити гарантовані запаси вугілля, хоча відповідні обсягу були своєчасно законтрактовані.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 розділу V Правил про безпеку постачання електричної енергії, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 448 від 27.08.2018, учасники ринку електричної енергії зобов`язані, зокрема, невідкладно повідомляти Міненерговугілля, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії.

Як зазначив позивач, і що не спростовано апелянтом, Товариство неодноразово на робочих нарадах повідомляло Міненерго, Регулятора та оператора системи передачі про факти або обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії; також воно повідомляло Регулятора про фактичні обставини та проблематику щодо накопичення вугілля і причини їх виникнення листом від 22.01.2021 № 82/64.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що норми законодавства не встановлюють конкретного терміну та форми повідомлення Міненерговугілля, НКРЕКП та оператора системи передачі про обставини, що можуть спричинити загрозу для безпеки постачання електричної енергії. Апелянтом вказані покликання не спростовано, як і те, що Товариство повідомляло про це на робочих нарадах.

На спростування доводів апелянта про хибне визначення судом першої інстанції поняття «фактичної кількості гарантованого запасу вугілля», позаяк Порядок чітко визначає поняття «гарантованого запасу вугілля» для ТЕС, який відповідає 10-ти або 20-денним обсягам споживання, залежно від віддаленості пункту його видобутку, колегія суддів зауважує, що на ТЕС позивача були наявні достатні (гарантовані) запаси вугілля, виходячи з прогнозного балансу, затвердженого Міністерством енергетики України, проте, у зв`язку з різким підвищенням виробництва електричної енергії у листопаді та грудні 2020 року такі запаси різко зменшилися до критичних показників і в короткий проміжок часу позивач був не в змозі негайно поновити гарантовані запаси вугілля, що також залежало від його контрагентів-постачальників вугілля, про що зокрема зазначив в судовому засіданні представник позивача.

При цьому, відповідні контракти постачання вугілля на склади ТЕС у необхідній кількості для накопичення гарантованого запасу вугілля були укладені.

З приводу покликань апелянта на те, що суд не дослідив, що обсяг виробництва позивачем електричної енергії у січні 2021 року зменшився на 1,3 % та корисний відпуск електроенергії зменшився на 2,15 %, колегія суддів зазначає, що різке спрацювання запасів вугілля відбулося саме через збільшення обсягу виробленої енергії у листопаді та грудні 2020 року відповідно на 14,73 та 44,02 відсотка.

Також, як зазначено вище, частиною шостою статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» та підпункту 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії встановлено, що виробник електричної енергії з використанням вуглеводнів, повинен мати необхідні резерви відповідного палива.

Проте, Порядком № 539 визначено, що виробник електричної енергії повинен мати гарантований 10-ти або 20-денний запас вугілля.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що крім запасів вугілля на ТЕС позивача були також резерви іншого палива - газу, мазуту тощо, які залишилися поза увагою відповідача та не були враховані в достатньому обсязі, позаяк позивача було притягнуто до відповідальності за порушення приписів статті 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» та підпункту 40 пункту 2.2 Ліцензійних умов з виробництва електричної енергії саме за відсутність необхідних резервів палива, а не лише вугілля.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання суду першої інстанції на те, що за наслідками позапланових невиїзних перевірок АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ПАТ «Донбасенерго», АТ «ДТЕК Західенерго», ПАТ «Центренерго» та ТОВ «ДТЕК Східенерго» відповідачем були встановлені однакові порушення норм чинного законодавства, ідентичні тим, що визначені по відношенню й до позивача, проте були застосовані різні заходи реагування (штрафи у різному розмірі, застереження).

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду зазначає, що факти порушень, допущених іншими Товариствами, не були предметом дослідження у цій справі, а відтак відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення прийняте без дотримання принципів рівності та недискримінаційності.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року в адміністративній справі №380/4504/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Постанова складена у повному обсязі 16 травня 2022 року.