Справа № 640/19601/21
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 р. Справа № 640/19601/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Базилишеної С.Б.

представника відповідача-позивача: адвоката Усова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за первісним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, контролюючий орган) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , платник податку) з вимогою стягнути кошти платника податків ОСОБА_1 на суму податкового боргу в розмірі 1 225 486,01 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що за відповідачем рахується заборгованість із податку та доходи фізичних осіб в сумі 1 139 944,10 грн. та військовому збору, що сплачується за результатами річного декларування в сумі 85541,91 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою нарахованих контролюючим органом сум грошового зобов`язання по даних платежах згідно податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 за № та № . Вважаючи, що дана заборгованість набула статусу податкового боргу та не була сплачена платником податку в добровільному порядку, ГУ ДПС у м. Києві з посиланням на положення Податкового кодексу України звернулося до суду з відповідним позовом про примусове стягнення такої заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Крім того, цією ж ухвалою постановлено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

20.10.2021 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому представник відповідача заперечує проти позову та просить відмовити у його задоволенні. Свій відзив мотивує тим, що відносно заявленої до стягнення суми податкового боргу в розмірі 1 225 486,01 грн. сплинув визначений в п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України строк в 1095 календарних днів, в межах якого контролюючий орган мав право на звернення до суду з відповідним позовом. Тому вважає, що правових підстав для стягнення відповідної суми податкового боргу, який набув статусу безнадійного, - не має.

Також, 22.10.2021 від ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшла зустрічна позовна заява, за змістом якої остання заявляє вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у м. Києві щодо невизнання податкового боргу ОСОБА_1 безнадійним, непроведення його списання та зобов`язання Головного управління ДПС у м. Києві здійснити списання податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 1 225 486,01 грн., який складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1 139 944,10 грн. та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 85 541,91 грн.

Подана зустрічна позовна заява мотивована тим, що оскільки податковий борг в сумі 1225486,01 грн., щодо якого минув строк давності визначений у статті 102 Податкового кодексу України, вважається безнадійним, а відповідач всупереч положень діючого законодавства самостійно не вчинив дії щодо його списання в порядку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 10.10.2013 № 577, тому своєю поведінкою останній допустив протиправну бездіяльність, яка і оскаржується платником податку до суду.

Ухвалою від 08.11.2021 зустрічний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом у справі №640/19601/21. Також цією ухвалою постановлено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, як того вимагають положення ч. 4 ст. 177 КАС України.

Надалі, за результатами розгляду клопотання представника ОСОБА_1 , Окружний адміністративний суд міста Києва своєю ухвалою від 08.11.2021 матеріли даної адміністративної справи на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України передав за підсудністю Вінницькому окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 матеріали справи № 640/19601/21 прийнято до провадження. По справі призначено підготовче засідання.

За наслідками проведення підготовчих дій по справі, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2022.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 10.03.2022 сторін спору, розгляд справи було відкладено на 19.04.2022, а в подальшому, у зв`язку з неприбуттям до суду представника ГУ ДПС у м. Києві, - на 11.05.2022.

В судове засідання 11.05.2022 представник ГУ ДПС у м. Києві повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) від 02.05.2022. Жодних заяв щодо причин своєї неявки чи клопотань про відкладення розгляду справи останнім також подано не було.

Частиною першою статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка позивача - відповідача ГУ ДПС у м. Києві як суб`єкта владних повноважень не перешкоджає розгляду справи, а інших підстав для відкладення її розгляду - не встановлено, судом ухвалено проводити розгляд справи у відсутність особи, яка не прибула до суду, за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 (відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом) - адвокат Усов Ю.В. щодо вимог первісного позову ГУ ДПС у м. Києві заперечив і тих мотивів, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В той же час власні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Від ГУ ДПС у м. Києві відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Державної податкової служби України як платник податків і зборів, передбачених Податковим кодексом України.

Як слідує із розрахунку суми податкової заборгованості платника податку, станом на 23.04.2021 відповідно до інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу за ОСОБА_1 рахується податковий борг у загальній сумі 1 225 486,01 грн., який виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених на підставі:

- податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2016 про донарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 1 106 129,02 грн. в т.ч. 884 767,21 грн. - основний платіж та 221 361,81 грн. - штрафні санкції;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2016 про донарахування податкового зобов`язання з військового збору в сумі 83004,53 грн., в т.ч. 66403,22 грн. - за основним платежем та 16600,81 грн. - штрафні санкції.

Окрім того, згідно статті 129 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату визначених сум податкового зобов`язання ОСОБА_1 в автоматичному режимі нараховано пеню в розмірі 36352,96 грн.

За правилами, визначеними п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 податкову вимогу від 11.07.2017 № 46057-17 форми "Ф" на суму 1 225 486,01 грн., що відповідає предмету даного позову. Проте, вказана заборгованість не була погашена платником, що змусило контролюючий орган звернутися до суду з позовом про її примусове стягнення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Обов`язок сплати податків платником передбачений п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням, що міститься у п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в пункті 57.3 ст. 57 ПК України (в редакції на момент винесення податкових повідомлень-рішень), у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Судом встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 28.09.2016 за № та № , на підставі яких контролюючим органом визначено суму грошового зобов`язання, що є предметом первісного позову, були отримані платником ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 05.10.2016, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи, та жодною зі сторін спору не заперечується.

Відповідно, ОСОБА_1 мала обов`язок добровільно сплатити нараховану суму грошових зобов`язань протягом 10 календарних днів з дня отримання згаданих рішень, тобто в строк до 15.10.2016. А оскільки, остання такий обов`язок не виконала, тому з 16.10.2016 зазначена сума грошових зобов`язань набула статусу податкового боргу (узгодженого грошового зобов`язання) із усіма витікаючими із цього наслідками.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває в податковій заставі.

Наведена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а в разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Із вищевикладеного слідує, що згаданий вище правовий припис Податкового кодексу України надає контролюючому органу право на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання, протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

25 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 1340/5767/18, адміністративне провадження №К/9901/25029/19 (ЄДРСРУ № 87839039) досліджував питання щодо стягнення податкового боргу, строків давності та джерел його погашення. Зокрема, Верховний Суд у цій справі виснував, що визначений у статті 102 ПК України строк для стягнення податкового боргу є спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Як наголошувалось судом вище, сума узгодженого грошового зобов`язання за двома податковими повідомленнями рішення від 28.09.2016 за № та № , яка є предметом стягнення за даним позовом, набула статусу податкового боргу з 16.10.2016. Відповідно, строк в 1095 календарних днів на стягнення такого податкового боргу сплинув для контролюючого органу 16.10.2019.

Натомість, з даним позовом до суду ГУ ДПС у м. Києві звернулося лише в липні 2021 року, тобто далеко поза межами такого строку.

За таких обставин, оскільки звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу ОСОБА_1 відбулось контролюючим органом за межами присічного строку в 1095 календарних днів, тому правових підстав для стягнення такого податкового боргу в судовому порядку не має.

З огляду на викладене, первісні позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 1 225 486,01 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання податкового боргу безнадійним та його списання суд враховує наступне.

У відповідності до п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (тобто строк в 1095 календарних дні з дня виникнення податкового боргу).

Як зазначено у п. 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. А згідно п. 101.5 цієї ж статті ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Механізм та процедура списання безнадійного податкового боргу визначена Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 N 577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 за N 1844/24376 (далі - Порядок № 577).

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку N 577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3 - 4.5 Порядку N 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку N 577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу II Порядку N 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема копій податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 за № та № , доказів їх отримання платником, витягів з карток особового рахунку платника податків судом встановлено, що заборгованість із податку та доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в загальній сумі 1 139 944,10 грн. та військовому збору, що сплачується за результатами річного декларування в загальній сумі 85 541,91 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою нарахованих контролюючим органом сум грошового зобов`язання по даних платежах згідно податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 за № та № , набула статусу податкового боргу з 16.10.2016 року. При цьому, протягом визначеного 1095 строку заходів по стягненню даного боргу в судовому порядку відповідач не вживав, отже вказаний борг підпадає під ознаки безнадійного податкового боргу в розумінні п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі N 807/2097/16 (N К/9901/99/17) зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

З огляду на вищенаведене суд доходить висновку, що оскільки податковий борг ОСОБА_1 по податку на доходи фізичних осіб та військовому збору в загальному розмірі 1225486,01грн. (з урахуванням пені) є безнадійним, тому непроведення контролюючим органом його списання та продовження його обліку в інформаційних систем податкового органу вочевидь є свідченням порушення прав та інтересів платника податку. Отже, такий податковий борг, суми якого ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, а тому підлягає списанню. Відповідно, бездіяльність відповідача щодо несписання цього боргу є протиправною.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі N 0240/2269/18-а, від 9 березня 2021 року у справі N 300/2353/19, від 08 квітня 2021 року у справі № 812/1541/16, які враховуються судом при розгляді цієї справи.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві здійснити списання безнадійного податкового боргу, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи N (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі "Волохи проти України" при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Таким чином, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

В даному випадку суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене суд доходить висновку, що оскільки податковий борг ОСОБА_1 в сумі 1 225 486,01 грн. є безнадійним, відмова ГУ ДПС у м. Києві у списанні такого податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем органів доходів і зборів за платником податків є протиправною та можливості прийняття контролюючим органом альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першої статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, враховуючи відсутність заперечень суб`єкта владних повноважень щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що з наведених у зустрічній позовній заяві мотивів і підстав вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Натомість, у задоволенні позовних вимог первісного позову ГУ ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням зустрічного позову ОСОБА_1 , судові витрати останньої, які понесені нею у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 908 грн., що підтверджуються квитанцією про сплату № 76450 від 21.10.2021, належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139,177, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог первісного позову Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо невизнання податкового боргу ОСОБА_1 в сумі 1 225 486,01 грн. (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 01 копійки) безнадійним та непроведення його списання.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 1 225 486,01 грн. (один мільйон двісті двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень 01 копійки), який складається із:

- податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1 139 944,10 грн. (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 10 копійок);

- військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 85 541,91 грн. (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот сорок одну гривню 91 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення згідно ч. 3 ст. 243 КАС України складено судом 16.05.2022.

Інформація про учасників справи:

Позивач-відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19);

Відповідач-позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович