Справа № 120/1507/22-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 травня 2022 р. Справа № 120/1507/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та податкової вимоги,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та податкової вимоги.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятих відповідачем вимоги від 19.12.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 195956,00 грн. та рішення № від 19.12.2017, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 35161,34 грн. з єдиного внеску.

Ухвалою від 09.02.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в 7-денний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом:

- надання суду додаткових обґрунтувань поважності причин пропуску звернення до суду з даним позовом з наданням підтверджуючих документів;

- сплати судового збору в розмірі 3466,76 грн.

22.02.2022 позивачем на виконання вимог ухвали від 09.02.2022 надано докази сплати судового збору та клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку, визначеному ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що посадовою особою ГУ ДФС у Вінницькій області (наразі ГУ ДПС у Вінницькій області) в період часу з 15.11.2017 по 28.11.2017 була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.10.2014 по 31.12.2016, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016.

За результатами даної перевірки складено акт за № 2876/1305/ від 05.12.2017 (далі акт перевірки), у висновках якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , в тому числі:

1) Порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сум: 195956.00 грн., в т.ч. за 2011 рік - 42039,08 грн., за 2012 рік - 69634 грн., за 2015 рік - 70534,68 гри., за 2016 рік - 82685,90 грн.

2) Порушення п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті несвоєчасного подання, звітності щодо єдиного внеску за 2015 рік.

3) Порушення п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті несвоєчасного подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за, березень 2016 року.

Таким чином, перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на 195956,00 грн.

З огляду на виявлені порушення щодо несвоєчасного нарахування та несплати сум єдиного внеску, відповідач вказує, що визначення позивачу зобов`язань зі сплати ЄСВ та застосування штрафних санкцій відбулось з дотриманням порядку визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за №449.

Крім того, відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд зазначене клопотання оцінює критично, адже під час відкриття провадження у справі судом було досліджено питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом та визнано причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець у виконавчому комітеті Вінницької міської ради 04.07.2006, номер запису про реєстрацію 0001668, та перебуває на податковому обліку в контролюючому органі з 05.07.2006. Крім того, позивач зареєстрована як платник ПДВ з 15.08.2011.

Посадовою особою ГУ ДФС у Вінницькій області (наразі ГУ ДПС у Вінницькій області) в період часу з 15.11.2017 по 28.11.2017 була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.10.2014 по 31.12.2016, правильності обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016.

За результатами даної перевірки складено акт за № 2876/1305/ від 05.12.2017 (далі акт перевірки), у висновках якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 , з поміж іншого, вимог:

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сум: 195956.00 грн., в т.ч. за 2011 рік - 42039,08 грн., за 2012 рік - 69634 грн., за 2015 рік - 70534,68 гри., за 2016 рік - 82685,90 грн;

- п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті несвоєчасного подання, звітності щодо єдиного внеску за 2015 рік;

- п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті несвоєчасного подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за, березень 2016 року.

На підставі встановлених перевіркою порушень, відповідачем 19.12.2017 прийняті вимога №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 195956,00 грн. та рішення №, яким до позивача застосовано штраф в сумі 35 161,34 грн. з ЄСВ.

Надаючи оцінку оскаржуваним вимозі та рішенню, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону № Закону № 2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно з абз. 3 пункт 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Таким чином, позивач одночасно є як страхувальником, так і застрахованою особою.

Згідно з пунктом другим частини другої статті 6 цього Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Частиною другою 2 стаття 7 Закону № 2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

При цьому згідно абз. 1, 2 пункту першого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у п. 1 (крім абз. 7), ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною податковою службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі - Інструкція № 449).

Згідно п.п. 4 п. 2 Розділу IV Інструкції № 449, яким визначено особливості нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску обчислення сум єдиного внеску платниками, зазначеними в п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 Закону, передбачено, що обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховуються місяці, протягом яких така особа отримувала дохід (прибуток).

Аналіз наведених приписів Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 свідчить, що при обчисленні єдиного внеску враховуються показники річної податкової декларації про майновий стан і доходи, а саме отриманого доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних в даній справі вимоги та рішення слугували наведені в акті перевірки висновки податкового органу про завищення позивачем витрат, виходячи із розрахунку витрат палива та мастильних матеріалів відповідно до Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 № 43.

Разом з тим, судом встановлено, що правомірність вищенаведених висновків відповідача та, як наслідок, правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 352 721,12 грн. згідно ППР № від 19.12.2017 була надана в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 у справі № 120/3345/20-а, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021.

Зокрема, вказаним рішенням визнано протиправними та скасовано:

- Податкове повідомлення - рішення від 19.12.2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 352 721,12 грн., у тому числі 235147,41 грн. основного платежу та 117 573,71 грн. штрафної санкції;

- Податкове повідомлення - рішення від 19.12.2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в загальній сумі 23 819,70 грн., у тому числі 19 055,76 грн. основного платежу та 4763,94 грн. штрафної санкції;

- Податкове повідомлення - рішення від 19.12.2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в загальній сумі 366 598,50 грн., у тому числі 244 299 грн. основного платежу та 122 199,5 грн. штрафної санкції;

- Податкове повідомлення - рішення від 19.12.2017 року № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення з ПДВ за грудень 2016 року в сумі 22 936 грн..

Постановляючи зазначені рішення, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу про завищення позивачем витрат, виходячи із розрахунку витрат палива і мастильних матеріалів відповідно до Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року № 43та їх не підтвердженням в господарській діяльності платника.

Таким чином, збільшена контролюючим органом сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 була скасована судом як необґрунтована. Тобто, база нарахування єдиного внеску на 02.11.2021 відсутня як юридичний факт.

Отже, в судовому порядку було доведено те, що ФОП ОСОБА_1 вірно визначила суму доходу (прибутку), отриманого від її діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, наслідком чого було скасування податкового повідомлення - рішення 19.12.2017 № (яким збільшено суму грошового зобов`язання на доходи фізичних осіб).

Відповідно до абз. 4 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

За приписами п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вже зазначалось вище, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, єдиний внесок нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, який визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності.

Отже, базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки рішенням суду від 09.06.2021 у справі № 120/3345/20-а визнано правильність визначення суми доходу (прибутку) позивачем отриманого від її діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та скасовано податкове повідомлення-рішення 19.12.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, тому база нарахування єдиного внеску визначена в акті є невірною.

Суд зазначає, що ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що на підставі хибних висновків зазначених в акті перевірки №2876/1305/ від 05.12.2017, відповідачем винесено:

- Вимогу № Ф- від 19.12.2017 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 195 956 грн.;

- Рішення № від 19.12.2017, яким до позивача застосовано штраф в сумі 35 161,34 грн. з ЄСВ.

При цьому, суд наголошує, що оскаржувані вимога про сплату недоїмки з ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій є похідними та напряму залежать від правомірності податкового повідомлення-рішення від 19.12.2017 № про донарахування ПДФО.

Водночас, судом встановлено, не заперечується позивачем, та підтверджується матеріалами справи, що податкове повідомлення-рішення від 19.12.2017 № , прийняте відповідачем на підставі висновку акту перевірки, за результатами судового оскарження - скасоване.

Враховуючи наведене, відповідач необґрунтовано, на підставі хибних висновків зазначених у акті перевірки, неправомірно обчислив єдиний внесок та у відповідності до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI сформував позивачу оскаржувану вимогу про сплату ЄСВ та у відповідності до п. 3 ч. 11 ст. 25 цього ж Закону прийняв оскаржуване рішення.

Обґрунтувань та доказів на підтвердження щодо порушення позивачем вимог Закону №2464-VI у спірний період, відповідачем не наведено та не надано, а судом не встановлено.

Оскільки, база для нарахування єдиного внеску визначена ФОП ОСОБА_1 є правильною, відтак, оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф- від 19.12.2017 та рішення про застосування штрафних санкцій від № від 19.12.2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ході розгляду справи по суті, судом встановлено порушення відповідачем вищезазначених критеріїв під час збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб, грошового зобов`язання з податку на додану вартість, донарахування військового збору з оподатковуваного (чистого доходу), нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску та застосування штрафів, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 74 та ст. 75 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази, які є в справі, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач та співвідповідач, як суб`єкти владних повноважень, не довели належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних рішень, які визнані судом протиправними та скасовані.

Доводи відповідача в цій частині щодо правомірності прийняття оскаржуваних рішень суд відхиляє, оскільки вони спростовується матеріалами справи.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем понесено судові витрати (судовий збір) у розмірі 3466,76 грн.

Відтак, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати (судовий збір) у розмірі 3466,76 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області вимогу від 19.12.2017 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 195956,00 грн. та рішення № від 19.12.2017, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 35161,34 грн. з єдиного внеску.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3466,76 грн. (три тисячі чотириста шістдесят шість гривень 76 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВН 44069150)

Повний текст рішення суду складено 16.05.2022

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна