Справа № 260/3464/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3464/21 пров. № А/857/258/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року (головуючого судді Ващиліна Р.О., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження м. Ужгород) у справі №260/3464/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.08.2021 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з урахуванням середньомісячної суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, визначених у довідці про додаткові види грошового забезпечення Головного управління ДФС у Закарпатській області шляхом їх ділення на 24 місяці, а не на 11 останніх фактичних місяців служби позивача перед його звільненням, зобов`язати відповідача здійснити з моменту призначення перерахунок пенсії за вислугу років, призначеної ОСОБА_1 , з урахуванням середньомісячної суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії на підставі Довідки про додаткові види грошового забезпечення Головного управління ДФС у Закарпатській області №47/7-07-97-09-00 від 23.06.2021 шляхом їх ділення на 11 останніх фактичних місяців служби позивача перед його звільненням, відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року задоволено позов повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі №260/3464/21 та ухвалою суду від 18.03.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах податкової міліції.

Наказом Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 20.10.2014 №182-о ОСОБА_1 було звільнено зі служби в податковій міліції.

На виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 №807/3586/14 наказом Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області) №26-о від 04.05.2020 скасовано наказ Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 20.10.2014 №182-о, а ОСОБА_1 поновлено у розпорядження Головного управління Міндоходів у Закарпатській області з 25 жовтня 2014 року. Окрім того, враховуючи реорганізацію Головного управління Міндоходів у Закарпатській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Закарпатській області, ОСОБА_1 з 04 травня 2020 року зараховано у розпорядження ГУ ДФС у Закарпатській області.

Наказом Державної фіскальної служби України №431-о від 25.03.2021 ОСОБА_1 з 20 квітня 2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України за п. 64 пп. «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів), який був введений в дію наказом ГУ ДФС у Закарпатській області від 31.03.2021 №31-о.

06 травня 2021 року ГУ ДФС у Закарпатській області підготувало та скерувало до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, до якого долучило, серед іншого, довідку про додаткові види грошового забезпечення за період з травня 2020 року по березень 2021 року №19/7/07-97-09-00 від 30.04.2021, яка фактично видана за період з квітня 2019 року по березень 2021 року, однак містить інформацію про надбавки, премію та матеріальну допомогу, які реально отримував ОСОБА_1 за період з липня 2020 року по березень 2021 року. У відповідних графах інших місяців містяться нульові значення. Окрім того, як вбачається із зазначеної довідки, визначення середнього розміру додаткових видів грошового забезпечення для нарахування пенсії проведено шляхом ділення отриманих ОСОБА_1 сум надбавок та премій на 11 фактично відпрацьованих місяців служби.

Разом з тим, при здійсненні розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Закарпатській області визначено середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення шляхом ділення на 24 місяці.

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Закарпатській області із заявою, в якій просив виготовити та надіслати до ГУ ПФУ в Закарпатській області довідку про додаткові види грошового забезпечення за період фактичної роботи (після поновлення за рішенням суду), а саме: за травень 2020 року - квітень 2021 року для врахування при перерахунку пенсії.

За результатами розгляд вказаного звернення ГУ ДФС у Закарпатській області підготувало та скерувало до ГУ ПФУ в Закарпатській області довідку про додаткові види грошового забезпечення за період з травня 2020 року по березень 2021 року №47/7/07-97-09-00 від 23.06.2021. Так, цифрові відомості такої довідки повністю співпадають з даними довідки ГУ ДФС у Закарпатській області №19/7/07-97-09-00 від 30.04.2021, однак в такій відсутня інформація щодо місяців з квітня 2019 року по квітень 2020 року.

Не погоджуючись з проведеним розрахунком розміру пенсії, 09 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням інформації про фактично пророблений період після поновлення в органах податкової міліції за рішенням суду, а саме: з травня 2020 року по квітень 2021 року (повні 11 місяців).

За результатами розгляду такої заяви листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 26.07.2021 ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для проведення перерахунку з огляду на зарахування періоду вимушеного прогулу з 24.10.2014 по 04.05.2020 до його вислуги років.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, з метою захисту порушеного права на пенсійне забезпечення позивача звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статті 9 Закону № 2011-ХІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення входять чотири види складових, а саме: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону № 2011-ХІ пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Частиною 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок), дія якого поширюється і на осіб начальницького складу податкової міліції згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року №1716, до яких, у свою чергу, відноситься позивач.

Пункт 7 Порядку встановлено загальний порядок обчислення розміру пенсії, у тому числі порядок обчислення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Так, відповідно до абз. 1-3 пункту 7 Порядку, пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

- відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Тобто, розмір розрахованої військовослужбовцям пенсії безпосередньо залежить від розміру отримуваного ними грошового забезпечення (основного та додаткового) за період проходження ними військової служби, з яких був сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому за загальним правилом середній розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії розраховується шляхом ділення загальної їх суми за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням на 24 місяці.

Разом з тим, суд вважає, що такий розрахунок повинен застосовуватися до тих військовослужбовців, які безперервно проходили військову службу протягом 24 календарних місяців перед звільненням та виходом на пенсію. Зазначене покликане забезпечити реальне визначення середнього розміру отриманих такими особами додаткових видів грошового забезпечення та сплаченого з них єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки їх сума має безпосередній вплив на розмір пенсії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 24.10.2014 по 04.05.2020 додаткові види грошового забезпечення не отримував, оскільки перебував у вимушеному прогулі через незаконне звільнення з військової служби. Так, позивача було поновлено на роботі тільки за рішенням суду наказом ГУ ДФС у Закарпатській області від 04 травня 2020 року та саме з цього моменту ОСОБА_1 почали нараховувати передбачені законодавством надбавки, доплати, премію, що підтверджується довідкою ГУ ДФС в Закарпатській області №19/7/07-97-09-00 від 30.04.2021, а пенсія ОСОБА_1 призначена з 12 травня 2021 року.

Отже, період фактичної роботи позивача, що передував виходу на пенсію, є меншим, ніж 24 календарні місяці.

Доводи відповідача, що факт поновлення ОСОБА_1 рішенням суду саме з моменту незаконного звільнення, а саме: з 25 жовтня 2014 року, та зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років, є підтвердженням правомірності проведеного розрахунку шляхом ділення на 24 календарні місяці служби є спростованими, оскільки зарахування періоду вимушеного прогулу до вислуги років особи, яка дає право на призначення пенсії, жодним чином не виплаває на порядок визначення середнього розміру додаткових видів грошового забезпечення для розрахунку розміру пенсії, оскільки вони є різними поняттями та регулюються різними законодавчими нормами.

Зокрема, вислуга років є сукупністю періодів трудової діяльності особи, що дає такій право на призначення пенсії. В свою чергу, механізм розрахунку середнього розміру додаткових видів грошового забезпечення залежить від інших показників, аніж вислуга років.

Відповідно до положень абз. 4 пункту 7 Порядку, для осіб, які звільнені із служби у 2008 році та пізніше або які померли (загинули) в зазначений період і на час звільнення (смерті) мають менш як 24 календарні місяці служби (крім осіб, виплата грошового забезпечення яким провадилася на умовах і в порядку, визначених постановами Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2005 р. № 748, від 3 вересня 2005 р. № 865, від 9 березня 2006 р. № 268 і від 15 листопада 2006 р. № 1588), середньомісячна сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення загальної суми таких видів грошового забезпечення за останні фактичні місяці служби підряд перед звільненням (смертю), починаючи з січня 2008 року на кількість таких місяців.

Таким чином, нормами Порядку передбачений окремий механізм обчислення середнього розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для осіб, що перебували на службі перед звільненням менше, ніж 24 календарні місяці підряд.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 перебував у вимушеному прогулі до 04 травня 2020 року у зв`язку з незаконним звільненням із займаної посади, будь-яких додаткових видів грошового забезпечення до травня 2020 року не отримував, а тому при розрахунку середньої суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для визначення розміру пенсії слід враховувати саме положення абз. 4 пункту 7 Порядку.

Верховний Суд в постанові від 23.04.2019 у справі №766/12481/16-а зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі №260/3464/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль