Справа № 260/8030/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/8030/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Державної міграційної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, Державної міграційної служби України, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (відповіді №6969-21/2101.3.1/6998-21 від 16.09.2021, К-2/6/2126-21/2101.21/267-21 від 18.09.2021) щодо збирання, обробки, внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, стать, ідентифікаційний номер, місце народження, місце проживання, відцифроване обличчя, відцифрований підпис, відцифровані відбитки пальців рук), присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №109 (скорочено - УНЗР), присвоєння унікального номеру запису у реєстрі за №109 (скорочено - УНЗР);

2) визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (відповіді №6969-21/2101.3.1/6998-21 від 16.09.2021, К-2/6/2126-21/2101.21/267-21 від 18.09.2021) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 у зв`язку зі вступом у шлюб та зміною прізвища;

3) зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ГО-1 у зв`язку зі вступом у шлюб та зміною прізвища;

4) визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України, як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру щодо невжиття заходів із вилучення (знищення, видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зараз прізвище - ОСОБА_5 у зв`язку зі вступом у шлюб та зміною прізвища), яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, місця народження, місця проживання, відцифрованих відбитків пальців рук, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису, у тому числі вилучення (знищення, видалення, анулювання) унікального номеру запису у реєстрі №109 (скорочено - УНЗР);

5) зобов`язати Державну міграційну службу України як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру вилучити (знищити, видалити, анулювати) інформацію (файл) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зараз прізвище - ОСОБА_5 , у зв`язку зі вступом у шлюб та зміною прізвища), яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, стать, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце народження, місце проживання, відцифровані відбитки пальців рук, відцифроване обличчя, відцифрований підпис, у тому числі вилучити (знищити, видалити, анулювати) унікальний номер запису у реєстрі №109 (скорочено - УНЗР).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку зі зміною прізвища після одруження в серпні 2021 року вона звернулася до органів Державної міграційної служби України в Закарпатській області з метою оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, та вилучення її даних з Єдиного демографічного реєстру. Проте уповноважений орган відмовив у видачі паспорта згідно із поданою заявою. Окрім того, від Державної міграційної служби України будь-якої відповіді про вилучення її даних з реєстру не надійшло. При цьому протиправність бездіяльності відповідачів обґрунтовує тим, що при видачі в липні 2017 року їй паспорту у формі картки типу ID-1 їй не було повідомлено про можливість оформлення паспорта-книжечки зразка 1994 року та не було проінформовано про мету обробки її персональних даних. Заявляє, що будь-якої згоди на внесення інформації про неї до Єдиного демографічного реєстру вона не надавала.

21 лютого 2022 року представник відповідача 1 надіслала до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечила з мотивів безпідставності такого. Так, зокрема, зазначила, що нормами Закону України «Про захист персональних даних» передбачено право суб`єкта персональних даних пред`являти вимогу про зміну або знищення таких, якщо ці дані обробляються незаконно чи недостовірно. Разом з тим, внесення відомостей до Єдиного демографічного реєстру здійснюється уповноваженим органом за зверненням заявника. Якщо інформація про особу вноситься до реєстру вперше, то проводиться ідентифікація такої особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису. Позивач при оформленні паспорту громадянина України типу ID-1 надала згоду на обробку персональних даних. Отже, підстав для вилучення інформації з Єдиного демографічного реєстру в даному випадку нема. В свою чергу, релігійні переконання позивача не є належною в розумінні законодавства причиною для вилучення персональних даних особи з відповідного реєстру. Окрім того, вважає безпідставною позовну вимоги про зобов`язання оформити паспорт у формі паспортної книжечки, оскільки при зверненні позивач не подала передбачених наказом МВС України від 06.06.2019 №456 документів. Тому за результатами розгляду поданого позивачем звернення уповноваженим органом було тільки роз`яснено порядок оформлення та видачу паспорту громадянина України.

22 лютого 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов відповідача 2, мотиви якого зводяться до тих, що наведені у відзиві представника відповідача 1.

12 квітня 2022 року та 15 квітня 2022 року позивач надіслала до суду відповіді на відзиви відповідачів, в яких з доводами відповідачів не погоджується та вважає їх такими, що зводяться до формального виконання вимог Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особи чи її спеціальний статус». Разом з тим, даний законодавчий акт значно звужує права позивача, з огляду на що вважає, що суд вправі вирішити даний спір на підстав норми ст.ст. 8, 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Повторно наголошує на тому, що будь-якої згоди збір та обробку персональних даних при отриманні паспорту громадянина України типу ID-1 вона не надавала, а відповідна заява-анкета заповнювалася співробітниками ГУ ДМС в Закарпатській області. Окрім того, заявляє, що при зверненні до уповноваженого органу з клопотання видати паспорт у формі паспортної книжечки нею було подано всі необхідні документи, незважаючи на що відповідачем 1 було протиправно відмовлено у видачі такого.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_3 ) з метою обміну паспорта у формі ID-картки № НОМЕР_1 у зв`язку зі зміною прізвища звернулася до Великоберезнянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (далі Великоберезнянський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області), Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (далі ГУ ДМС України в Закарпатській області) та Державної міграційної служби України (далі ДМС України) із заявою, в якій просила оформити і видати в порядку обміну паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, та відкликає згоду на збір та обробку персональних даних.

Подану заяву аргументує тим, що паспорт у формі пластикової картки типу ID-1 вона отримала за відсутності повної інформації про можливість отримання паспорта у формі книжечки та її право не надавати згоду на збір та обробку персональних даних.

До вказаної заяви долучила паспорт у формі ID-картки № НОМЕР_1 , від 19.08.2017 дві фотокартки розміром 35*45 мм, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідку про зареєстроване місце проживання, заяву за формою, встановленою МВС України. Однак, як вбачається зі змісту заяви, такі додатки були долучені на 6 аркушах, тобто подані тільки в одному екземплярі. При цьому як вбачається з копії листа Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області оригінали зазначених документів, в тому числі паспорта у формі ID-картки, були надані саме територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання заявниці. Доказів направлення таких також ГУ ДМС України в Закарпатській області позивач суду не надала.

За результатами розгляду заяви ГУ ДМС України в Закарпатській області листом №К-6969-21/2101.3.1/6998-21 від 16.09.2021 заявнику відмовлено у задоволенні такої, аргументуючи необхідністю особисто звернутися до територіального органу ДМС за зареєстрованим місцем проживання та надати: заяву про видачу паспорта, рішення суду про зобов`язання Державну міграційну службу оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України зразка 1994 року, яке набрало законної сили, дві фотокартки, свідоцтво про шлюб, платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати.

В свою чергу листом Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області №К-2/6/2126-21/2101.21/267-21 від 18.09.2021 ОСОБА_3 повідомлено про неможливість видати паспорт у формі паспортної книжечки, з огляду на не долучення до поданої заяви рішення суду про зобов`язання Державну міграційну службу оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України зразка 1994 року, яке набрало законної сили.

Жодних результатів розгляду заяви в частині вилучення персональних даних ОСОБА_3 з Єдиного демографічного реєстру вказані листи не містять.

Вважаючи зазначені відмови суб`єкта владних повноважень у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та дії щодо не вилучення її персональних даних з Єдиного демографічного реєстру протиправними, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, що стосуються питання оформлення та видачі позивачу паспорта у формі книжечки, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2012 (далі Закон), яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі Реєстр), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких, в тому числі, відноситься паспорт громадянина України; та 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно ч. 1 ст. 21 вищезазначеного Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, що також кореспондується з нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 р. (далі Положення).

Відповідно до норм ч. 2 ст. 21 Закону, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Нормами ч. 4 ст. 21 Закону встановлено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

На виконання ч. 2 ст. 15 та абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 (далі - Постанова №302) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється. Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (п. 3 Постанови №302).

П. 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься, в тому числі, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Отже, відповідно до вищенаведених законодавчих актів, з 01 листопада 2016 року паспорт громадянина України видається тільки у формі картки із застосуванням засобів Реєстру.

Разом з тим, нормами п. 3 Положення (також чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена можливість виготовлення бланків паспортів як у вигляді паспортної книжечки, так і у вигляді паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

П.п. 5, 6 Положення визначено, що паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис Україна, нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис Паспорт. На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис Паспорт громадянина України. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Відповідно до п. 17 Положення, для обміну паспорта громадянин подає:

- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;

- паспорт, що підлягає обміну;

- дві фотокартки розміром 35 х 45 мм.

Отже, законодавчими нормами встановлено чіткий перелік документів, що необхідно подати для оформлення паспорта громадянина України в порядку обміну.

Своє бажання отримати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки позивач аргументує релігійними переконаннями та тим, що вона не надає згоду на збір і обробку персональних даних та передачі таких до Єдиного державного демографічного реєстру, що в свою чергу є необхідною умовою для видачі паспорта у формі картки.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має, в першу чергу, дбати про потреби людей, утримуючись від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Протилежне може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При прийнятті рішення у спірних правовідносинах суд враховує ту обставину, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а тому відсутність такого є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації. Суд зауважує також, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, першою умовою виправданості втручання у право, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну закон є автономним, та до якості закону ставляться певні вимоги (рішення у справі Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom від 13 липня 1995 року). Під терміном закон … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам доступності та передбачуваності.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 в зразковій справі №806/3265/17 серед іншого вказано, що ознаками типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Отже, за ознаками типової справи, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, дана адміністративна справа є типовою та в силу приписів ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) дійшла висновку, що норми Закону на відміну від норм Положення (теж діючого на момент виникнення спірних правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону. Тобто втручання не було встановлене законом, не було необхідним у демократичному суспільстві у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження нагальній суспільній потребі, тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Groppera Radio AG and Others v. Switzerland від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в ній, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі Х`ю Джордан проти Великої Британії сформулював правову позицію, згідно з якою якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу.

Суд також враховую висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений нею у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), про те, що законодавець, приймаючи Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України від 14 липня 2016 року №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України, та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Такі висновки Великої Палати Верховного Суду ґрунтуються на тому, що на час звернення позивача діяло два нормативних акти: Положення і Постанова №302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Тому суд вважає, що ОСОБА_3 має право на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.

З листа Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України у Закарпатській області вбачається, що свою відмову видати заявнику паспорт громадянина України у формі книжечки уповноважений орган аргументує виключно тим, що така не дотрималася порядку звернення та не надала рішення суду, що набрало законної сили, яким Державну міграційну службу України зобов`язано оформити та видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Проте суд вважає таку аргументацію суб`єкта владних повноважень безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456 (далі Тимчасовий порядок), такий визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, жодних доказів існування в минулому спору між ОСОБА_3 та уповноваженим органом з приводу видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року та прийняття судом рішення з приводу цього питання відповідачі не надали. Тому суд вважає, що позивач не могла при зверненні до територіального органу Державної міграційної служби 18 серпня 2021 року долучити відповідне рішення.

Отже відмова Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України у Закарпатській області, оформлена листом №К-2/6/2126-21/2101.21/267-21 від 18.09.2021 є протиправною, а позивач має право на отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року в порядку обміну.

Поряд з цим суд не вважає протиправною відмову ГУ ДМС України у Закарпатській області у видачі ОСОБА_3 паспорта, оформлену листом №6969-21/2101.3.1/6998-21 від 16.09.2021, оскільки оригінали документів згідно з переліком, встановленим п. 17 Положення, до такого територіального органу Державної міграційної служби не подавались.

Судом встановлено, що хоча ОСОБА_3 і подала до ГУ ДМС України в Закарпатській області заяву з проханням оформити та видати паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, однак територіальний орган ДМС позбавлений можливості здійснити обмін паспорта за відсутності передбаченого п. 17 Положення переліку документів. Про вказану обставину було повідомлено позивачу листами-відповідями.

П. 91 постанови №302 передбачено, що видача заявникові паспорта здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для його оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта.

Судом встановлено, що оригінали документів згідно з переліком, встановленим п. 17 Положення, були подані ОСОБА_3 до Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, тобто до територіального підрозділу ДМС за своїм зареєстрованим місцем проживання.

При прийнятті рішення в даній справі суд враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 43 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено, що стороною в адміністративній справі є особа, наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що передбачає необхідність наявності статусу юридичної особи.

В свою чергу Великоберезнянський РВ УДМС Управління ДМС України в Закарпатській області є територіальним підрозділом ГУ ДМС України в Закарпатській області та не має статусу юридичної особи, а тому не може бути відповідачем у даному спорі.

Тому з огляду на відсутність у Великоберезнянського РВ ГУ ДМС Управління в Закарпатській області процесуальної дієздатності для набуття статусу відповідача з метою забезпечення належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити шляхом зобов`язання ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі Великоберезнянського РВ ГУ ДМС Управління в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_3 в порядку обміну паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Що стосується позовних вимог в частині дій органів Державної міграційної служби щодо збирання, обробки, внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних ОСОБА_2 , присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №109 та зобов`язання вилучити відповідні персональні дані, суд зазначає наступне.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних регулюються положеннями Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі Закон №2297).

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Так, згода суб`єкта персональних даних в розумінні положень ст. 2 Закону №2297 це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Положеннями п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону №2297 передбачено право суб`єкта персональних даних пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Згідно ст. 10 Закону внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі Реєстр) здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Паспорт громадянина України, відповідно до ст. 13 Закону, є одним із документів, що оформляється із застосуванням засобів Реєстру.

Так, судом встановлено, що з метою отримання паспорта громадянина України у формі ID-картки 05 серпня 2017 року позивач подала до Великоберезнянського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області заяву-анкету №861879, в якій просила внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про неї. При цьому як вбачається зі змісту такої заяви, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення до безконтактного електронного носія таких відомостей, що підтверджується її особистим підписом, та спростовує твердження позивача про її необізнаність з метою та порядком відібрання персональних даних.

Тобто позивач при оформленні ID-картки надала згоду на обробку її персональних даних та внесення таких до Реєстру.

Отже, внесення уповноваженим органом інформації щодо ОСОБА_6 , наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, є правомірним.

Більше того, ст. 8 Закону встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру, та спростовує відповідні побоювання позивача.

Разом з тим, в подальшому позивач зверталася до відповідачів з проханням вилучити всі дані з Реєстру та знищити унікальний номер, посилаючись на положення статті 15 Закону №2297. Однак, суд вважає, що в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює спірні правовідносини, а саме Закон, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України та Закону, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з релігійними переконаннями.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2020 року у справі №260/99/19.

З огляду на вищенаведене позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 243, 245, 246, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Грибоєдова, буд. 12а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), Державної міграційної служби України (місцезнаходження: вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_3 , оформленій листом №К-2/6/2126-21/2101.21/267-21 від 18.09.2021.

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Великоберезнянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 у зв`язку зі вступом у шлюб та зміною прізвища.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Грибоєдова, буд. 12а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, код ЄДРПОУ - 37809328) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. (Дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін