Справа № 360/8738/21
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/8738/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Качанка О.М.

при секретарі судового засідання: Вакуленка А.В.,

за участю:

представника позивача: Малойвана Є.І.,

представників відповідача: Мітічкіної О.В., Фоміної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом адвоката Малойвана Євгена Ігоровича в інтересах громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Луганській області про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Малойвана Євгена Ігоровича в інтересах громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби в Луганській області (далі - відповідач, УДМС в Луганській області) про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.05.2021 отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , що була видана органом № 4401, строком дії до 01.08.2023.

13 травня 2021 року співробітниками Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4200798 згідно частини 2 статті 122 КУпАП та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Влітку 2021 року позивач повернувся до держави Ізраїль і жодних перепон у перетині державного кордону України не було, про наявність неоплаченого штрафу йому також не було відомо. При черговому поверненні до України, стосовно позивача було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Як стало відомо, щодо нього є рішення уповноваженого органу про заборону в`їзду в Україну.

Позивач вважає, що рішення про заборону в`їзду в Україну було прийнято необґрунтовано, оскільки він не отримував копії постанови у справі про адміністративне правопорушення, штраф було сплачено позивачем добровільно до відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 від 28.07.2021.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено таке.

До УДМС в Луганській області від Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Луганській області ДПП) надійшло обґрунтоване звернення про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки.

Перевіркою наданих УПП в Луганській області ДПП матеріалів було встановлено, що громадянина держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно частини 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Постанову про накладання адміністративного стягнення направлено до Рубіжанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції для примусового виконання.

Накладене на громадянина держави Ізраїль ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. станом на 15.07.2021 не було сплачено.

Зважаючи на невиконання рішення органу виконавчої влади - УПП в Луганській області ДПП, керуючись нормами статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» УДМС в Луганській області прийнято рішення від 28.07.2021 № 10 про заборону в`їзду в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Штраф згідно постанови про адміністративне правопорушення від 13.05.2021 № ЕАН/4200798 було сплачено позивачем у подвійному розмірі (1020 грн.) лише 10.09.2021, а оскаржуване рішення прийнято УДМС в Луганській області 28.07.2021.

Разом з тим, ОСОБА_1 , перебуваючи на території України протягом 2019 - 2021 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. В добровільному порядку жодного разу штраф сплачено не було.

Відтак, відповідач вказує, що під час попереднього перебування в Україні іноземець - громадянин держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав рішення органу виконавчої влади - УПП в Луганській області ДПП, уповноваженого накладати адміністративні стягнення та мав не виконанні майнові зобов`язання перед державою Україна, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду позивачу в Україну згідно норм чинного законодавства України.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.01.2022 до Луганського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник позивача щодо наявності відносно позивача записів у Єдиному реєстрі боржників, а саме виконавчих проваджень № 65654718 (Подільський ВДВС у м. Києві) та № 58787969 (Шевченківський ВДВС м. Харків) вказує, що такі провадження є завершеними.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що позивач у встановленому законом порядку не отримував постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 4200798 від 13.05.2021 про накладення на останнього штрафу в розмірі 510,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Вказав на відсутність на даний момент щодо позивача невиконаних рішень суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення. Штраф, несплата якого була підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, у добровільному порядку сплачений до позивачем ще до відкриття виконавчого провадження, а тому необхідність у забороні в`їзду в Україну відпала.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та зазначили, що УДМС в Луганській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Права позивача діями УДМС не порушені, а викладені в позовній заяві вимоги адвоката є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72 - 76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

До УДМС в Луганській області 19.07.2021 (вх. № 9214/1/4401-21) від Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції надійшло обґрунтоване звернення від 16.07.2021 № 13227/41/36/03-2021 про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки.

До обґрунтованого звернення було додано довідку від 16.07.2021 № 13226/41/36/03-2021 про несплату штрафу ОСОБА_1 в розмірі 510,00 грн. та витяг з Інформаційного порталу Національної поліції України щодо вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту обґрунтованого звернення вбачається, що під час здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі, співробітниками УПП в Луганській області ДПП було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 13.05.2021 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно витягу з Інформаційного порталу Національної поліції України Управління патрульної поліції в Луганській області, реєстраційний № 4200798 від 13.05.2021 за фактом адміністративного правопорушення винесено постанову № ЕАН/4200798 згідно частини 2 статті 122 КУпАП - порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть (водій, керуючи транспортним засобом, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а саме праворуч, адреса: АДРЕСА_1 ). За вказане правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Постанову про накладення адміністративного стягнення було направлено до Рубіжанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції для примусового виконання.

Згідно довідки Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 16.07.2021 № 13226/41/36/03-2021, штраф у розмірі 510,00 грн. станом на 15.07.2021 позивачем не сплачено.

28.07.2021 УДМС в Луганській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки до 27.07.2024 та направлено відповідне доручення від 28.07.2021 № 4401.11-10379/44.5-21 до Державної прикордонної служби України.

Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua) Рубіжанським відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області 13.09.2021 відкрито виконавче провадження № АСВП: 66792709 щодо боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач - Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції в Луганській області.

Разом з тим, у відповіді на адвокатський запит представника позивача Рубіжанським відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області повідомлено, що державним виконавцем прийнято постанову від 13.09.2021 № 66792709 про відкриття виконавчого провадження. Цього ж дня, державному виконавцю було надано квитанцію АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2021 року про сплату громадянином ОСОБА_1 штрафу згідно постанови про адміністративне правопорушення ЕАН № 4200798 від 13.05.2021 у подвійному розмірі - 1020 грн.

Квитанція АТ КБ «ПриватБанк» про сплату штрафу у розмірі 510,00 грн. додана позивачем до позовної заяви.

14.09.2021 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була видана посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 з терміном дії до 01.08.2023 (копію посвідки додано представником позивача до позовної заяви).

УДМС в Луганській області, на підставі підпункту 5 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322 (далі - Порядок № 322), прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 02.08.2021 № НОМЕР_2 .

Листом від 02.08.2021 № 4401.5-10580/44.1-21 УДМС в Луганській області на адресу реєстрації місця проживання позивача ( АДРЕСА_2 ) та на адресу Державного закладу «Луганський Державний медичний університет» (вул. Будівельників, 32, м. Рубіжне, Луганська область, лист від 03.08.2021 № 4401.5-10594/44.1-21) направлено копію рішення УДМС в Луганській області від 02.08.2021 № 7268 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 .

Крім того, на виконання пункту 66 Порядку № 322, УДМС в Луганській області надіслано лист від 02.08.2021 № 4401.5-10577/44.1-21 до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування посвідки позивача на тимчасове проживання в Україні.

Листом від 14.09.2021 № 23/4960-21-ВПХ Окремий контрольно - пропускний пункт КПП «Київ» ДПС України на адресу УДМС в Луганській області надіслав вилучену 28.08.2021 в пункті пропуску «Бориспіль» посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , видану на ім`я позивача, згідно акту про вилучення від 28.08.2021 № D528.

Разом з тим, 11.11.2021 старшим зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Харків» Валерієм Подоляном прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, не погоджуючись з прийнятим УДМС в Луганській області рішенням від 28.07.2021 про заборону в`їзду в Україну, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною 1 статті 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773).

Статтею 3 Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Згідно частини 2 статті 13 Закону № 3773 за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну (частина 3 статті 13 Закону № 3773).

Вказаний вище перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, норма Закону прямо забороняє в`їзд на територію України іноземцю, який не виконав рішення щодо накладення на нього адміністративного стягнення.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 (далі - Інструкція).

Пунктами 4, 5 Інструкції передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні) (пункт 5 Інструкції).

Згідно пункту 6 Інструкції, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається на підставі обґрунтованого звернення та після отримання даних, які обґрунтовують необхідність такої заборони.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято на підставі обґрунтованого звернення Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції від 16.07.2021 № 13227/41/36/03-2021 про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на три роки, зі змісту якого вбачається про вчинення громадянином держави Ізраїль ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 122 КУпАП.

За фактом вчинення адміністративного правопорушення було винесено постанову № ЕАН/4200798 згідно частини 2 статті 122 КУпАП - порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть. Позивач не виконав зазначену постанову та не оскаржив її у встановленому порядку.

Суд враховує, що підпунктом «г» пункту 4 Інструкції № 1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну за ініціативою підрозділів патрульної поліції приймається у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що станом на момент звернення Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції до відповідача, позивачем не була виконана постанова про накладення адміністративного стягнення, а отже право ініціювати прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу належало саме УПП в Луганській області ДПП.

За інформацією Рубіжанського відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області державним виконавцем винесено постанову від 13.09.2021 № 66792709 про відкриття виконавчого провадження щодо боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач - Департамент патрульної поліції управління патрульної поліції в Луганській області, тобто, вже після винесення рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу, а 14.09.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на фактичне виконання виконавчого документу.

Отже, враховуючи, що громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на момент винесення оскаржуваного рішення не виконав постанову про накладення на нього адміністративного штрафу та мав майнові зобов`язання перед державною у розмірі 510,00 грн, з метою забезпечення вимог абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Управління ДМС України в Луганській області мало достатні правові підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача до України строком на три роки.

Суд наголошує, що факт сплати штрафу 10.09.2021, тобто уже після винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, не може слугувати підставою для його скасування.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території України неодноразово протягом 2019 та 2021 років, порушував Правила дорожнього руху та був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Так, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua), окрім виконавчого провадження, відкритого 13.09.2021, 05.04.2019 та 07.06.2021 також було відкрито відповідні виконавчі провадження, боржник - позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо стягнення в примусовому порядку з останнього відповідних штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, згідно відомостей Єдиного реєстру боржників (https://erb.minjust.gov.ua), судом встановлено таке:

Щодо боржника: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Номер виконавчого провадження: 58787969, дата відкриття 05.04.2019. Документ видав: Управління патрульної поліції у Харківській області. Категорія стягнення: стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Орган ДВС/приватний виконавець, в якому перебуває на виконанні: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Щодо боржника: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Номер виконавчого провадження: 65654718, дата відкриття 07.06.2021. Документ видав: НПП ДПП Управління патрульної поліції у м. Києві. Категорія стягнення: стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Орган ДВС/приватний виконавець, в якому перебуває на виконанні: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відтак, після вчинення позивачем 13.05.2021 адміністративного правопорушення (виконавче провадження по якому було відкрито 13.09.2021), 07.06.2021 вже було відкрито ще одне виконавче провадження № 65654718 про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху стосовно нього Подільським ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ).

В контексті спірних правовідносин суд враховує, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що "для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип "демократії, здатної себе захистити" для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого" (рішення Великої палати, 2006 р.).

Стосовно доводів представника позивача щодо того, що наявність оскаржуваного рішення створює перешкоди позивачу в отриманні освіти на території України, суд зазначає, що саме порушення позивачем діючого законодавства, позбавило його можливості навчатись, оскільки наявність рішення органу державної влади, уповноваженого накладати адміністративні стягнення, яким позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП і призвело до прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в України, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Що стосується доводів, що позивач не отримував постанови у справі про адміністративне правопорушення та не повною мірою розумів сутність скоєного правопорушення та можливі негативні наслідки, то вказане не може спростувати факт наявності невиконаного зобов`язання щодо сплати штрафу за вчинене правопорушення станом на день вирішення органом ДМС питання про заборону в`їзду в Україну та не може впливати на виконання зобов`язань позивача щодо сплати штрафу та на спірні правовідносини в межах даної справи. Більше того, позивач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у 2019 та 2021 роках.

Разом з тим, можлива необізнаність позивача про наявність невиконаного зобов`язання та відсутність виконавчих проваджень щодо примусового виконання рішень органів державної влади, невиконаних зобов`язань перед державою, юридичними та фізичними особами щодо позивача на момент подання позову, не може спростувати самого факту існування таких зобов`язань, що не виконані позивачем.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 у справі № 200/9761/20-а (адміністративне провадження № К/9901/29341/21).

Посилання представника позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі Stetsov проти України (заява № 5170/15) не є прийнятним, адже вказана справа стосувалася заборони виїзду з країни, накладеної на пана Stetsov у зв`язку з непогашенням боргу, встановленим рішенням суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 роки громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є правомірним, обґрунтованим та таким, що прийняте уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову суд відмовляє, підстави для присудження на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви адвоката Малойвана Євгена Ігоровича (61000, м. Харків, вул. Чернишевська, 13, оф. 205) в інтересах громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Управління Державної міграційної служби в Луганській області (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 12) про скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.05.2022, у зв`язку із збройною агресією РФ, небезпекою для державної незалежності України, її територіальної цілісності та запровадженням на всій території України воєнного стану.

Суддя О.М. Качанок