Справа № 400/4461/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/4461/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Вишневська А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 400/4461/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів № 281599, № 281600 від 03.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що він є власником двох транспортних засобів, які передав у користування на підставі довіреності у вересні та жовтні 2020, тому не експлуатує транспортні засоби та ще у 2017 припинив підприємницьку діяльність. Вантажними перевезеннями ніколи не займався. Згідно ТТН перевізником є ТОВ НИКЮГТРАНС, тому правові підстави для притягнення позивача до відповідальності відсутні. Відповідно до ст.238 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані тільки до суб`єктів господарювання, тому на фізичну особу не може бути накладено адміністративно-господарській штраф.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства був проведений ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів, дозвіл при перевірці не був наданий. При рейдовій перевірці та розгляді справи позивачем не було надано відомостей щодо використання транспортних засобів іншими особами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 05 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- висновок суду першої інстанції стосовно допущення порушень законодавства про автомобільний транспорт позивачем як автомобільним перевізником не відповідає фактичним обставинам справи;

- суд першої інстанції не врахував, що на час проведення перевірки ОСОБА_1 не використовував автомобіль для власних потреб та не надавав послуг з перевезення, у діях позивача відсутній склад правопорушення;

- суд першої інстанції проігнорував, що за змістом приписів ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, які на законних підставах надали у користування іншим особам належний їм на праві приватної власності транспортний засіб.

Рух справи.

Розгляд апеляційної скарги було призначено до розгляду на 01.03.2022 о 13:00.

Про розгляд справи 01.03.2022 сторони повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.99-100).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб, у зв`язку із чим розгляд справи відкладено на 17.05.2022 о 12.00.

Відповідно частини 6 статті 18 КАС України, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Згідно частини 10 статті 126 КАС України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Відповідно до пункту 5.8 розділу І Загальні положення Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищою Ради Правосуддя №1845/0/15-21 від 17.08.2021 року, офіційна електронна адреса це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

04.09.2021 ВРП на сайті Судова влада оприлюднила оголошення про створення та забезпечення функціонування трьох підсистем (модулів) ЄСІТС: Електронний кабінет, Електронний суд, підсистеми відеоконференцзв`язку (https://court.gov.ua/press/news/1173657).

Таким чином, перебіг процесуального строку, початок яких пов`язаний з моментом вручення процесуального документу учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставляння документів до Електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС Електронний суд, порядок використання якої затверджено наказом ДП Центр судових сервісів від 22.09.2021 року №74-ОД.

Так, відповідно до довідки про доставку електронного листа від 16.05.2022, повістка про виклик до суду на 17.05.2022 була доставлена до електронного кабінету адвоката апелянта Сорочана Є.В. в підсистемі ЄСІТС Електронний суд 16.03.2022 о 15:34 (а.с.102).

Також відповідно до довідки про доставку електронного листа від 16.05.2022, повістка про виклик до суду на 17.05.2022 була доставлена до електронного кабінету Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті в підсистемі ЄСІТС Електронний суд 16.03.2022 о 15:34 (а.с.101).

Отже, особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач є власником транспортних засобів марки MAN, модель TGA18.440, рік випуску 2007, вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та SCHWARZMULLER, модель SAC-3Е, випуску 2008, спеціалізований напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В акті № 281118 від 20.04.2021 зазначено, що водієм не надано посвідчення водія, та встановлено порушення п.22.5 ПДР, а саме вага на строєну вісь складає 25200 при нормативно допустимій 24 т.

Постановою № 281599 від 03.06.2021 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8 500, 00 грн за порушення Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 %до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, автомобіль МАН номер НОМЕР_3 (акт № 281116).

Постановою № 281600 від 03.06.2021 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1 700,00 грн за порушення Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме посвідчення водія транспортного засобу МАН номер НОМЕР_3 (акт № 281116).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, Законом України Про автомобільний транспорт, який є спеціальним для спірних правовідносин та визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, передбачено, що до перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф, а автомобільним перевізником може бути і фізична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Оскільки при проведенні рейдової перевірки водій не надав посвідчення водія, тому взагалі неможливо встановити, хто керував транспортним засобом.

Тому надані позивачем документи не спростовують висновків відповідача про порушення ним вимог Закону України Про автомобільний транспорт та свідчать тільки про намагання позивача уникнути відповідальності.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі частини 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

В розумінні статті 1 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не установлено їх вичерпний перелік, проте, зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567). За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, які провели перевірку, складається акт за формою згідно із додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У відповідності із приписами пункту 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, які провели перевірку, роблять про це запис.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ Про дорожній рух з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV Про автомобільні дороги (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ Про автомобільний транспорт (далі - Закон № 2344-ІІІ), автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Матеріалами справи установлено, що зупинений посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було проведено ваговий контороль транспортного засобу марки МАN д/н НОМЕР_1 , причіп д/н НОМЕР_2 . Під час проведення рейдової перевірки було виявлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 Закона України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення вагових норм на строєну вісь від 5% до 10% включно, чим порушено ч. 1 абз.14 Закону України «Про автомобільний транспорт» та нараховано плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів у розмірі 120,80 євро. Разом з тим, водієм не було надано посвідчення водія, чим порушено ч. 1 абз.З Закону України «Про автомобільний транспорт». За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 281116 від 20.04.2020 (а.с.52)

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує проти виявлених посадовими особами Укртрансбезпеки порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 Закона України «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення вагових норм на строєну вісь від 5% до 10% включно.

Водночас скаржник указує на те, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником, у розумінні Закону України Про автомобільний транспорт, оскільки на момент вчинення правопорушення, транспортні засоби перебували у користуванні ОСОБА_2 , а тому притягнення до адміністративної відповідальності позивача є протиправним.

При цьому, позивач як на підставу протиправності оскаржуваних постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу № 281599, № 281600 від 03.06.2021 зазначав, що згідно до товарно-транспортної накладної CNR # 680498 перевізником є Товариство з обмеженою відповідальністю НИКЮГТРАНС. Довіреністю на право експлуатації транспортними засобами №2 від 21.09.2020 та Актом прийому-передачі транспортних засобів від 21.09.2020 року підтверджується факт отримання ОСОБА_2 реєстраційних документів (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) та права користування транспортним засобом, що знаходиться у власності позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14.10.1997, визначено:

- перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, який може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про:

- назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Тобто, обов`язковою інформацією в товарно-транспортній накладній, серед іншого, має бути інформація про перевізника та/або експедитора.

Разом з цим, з огляду на товарно-транспортну накладну, на яку посилається позивач, не є за можливим установити, що у спірних правовідносинах перевізником є ТОВ НИКЮГТРАНС, оскільки у графі 16 повинен бути зазначений перевізник, але там тільки зазначено реєстраційний номер транспортного засобу, який належить позивачу ВЕ 0746ЕЕ/ НОМЕР_2 (а.с.23)

Будь-яких пояснень та доказів відносно підприємства ТОВ НИКЮГТРАНС, як фактичного автомобільного перевізника під час проведення перевірки позивачем не надано. Крім того, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

При цьому, відповідно до приписів абз.4 п.16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 (далі Порядок №1388) від 07.09.1998, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

За правилами п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379, якщо власник ТЗ передав в установленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Отже, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди, довіреність або тимчасовий реєстраційний талон).

Наведені норми законодавства дають підстави уважати, що у разі передачі права користування транспортним засобом фізичній або юридичній особі, позивач або особи, які експлуатують такі засоби на законних підставах, повинні були звернутися до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів за оформленням і видачею тимчасового реєстраційного документа на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 804/8740/16, де у п.30, зокрема, указано:

попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 та пункту 16 Порядку № 1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як уважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, установлена Законом України Про автомобільний транспорт. Тому, з огляду на наведене, правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність спірних постанов в цій частині.

В той же час, позивачем ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надано доказів на підтвердження факту передачі транспортного засобу МАN д/н НОМЕР_1 , причіп д/н НОМЕР_2 ТОВ НИКЮГТРАНС та його використання Товариством у своїй господарській діяльності. Також, не містять матеріали справи і доказів того, що ОСОБА_2 є водієм ТОВ НИКЮГТРАНС.

Указані скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції щодо здійснення перевезення станом 20.04.2021 транспортним засобом, власником якого є ОСОБА_1 . Доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано, у зв`язку з чим відповідачем правильно визначено ОСОБА_1 як автомобільного перевізника з урахуванням положень Закону України Про автомобільний транспорт.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що надані позивачем документи не спростовують висновків відповідача про порушення ним вимог Закону України Про автомобільний транспорт та свідчать тільки про намагання позивача уникнути відповідальності.

Відтак, відповідач правомірно прийняв спірні постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів № 281599, № 281600 від 03.06.2021.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що на час проведення перевірки ОСОБА_1 не використовував автомобіль для власних потреб та не надавав послуг з перевезення, у діях позивача відсутній склад правопорушення колегія суддів зазначає про таке.

Та обставина, що згідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє можливості позивача надавати послуги з перевезення вантажів чи здійснювати за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами без реєстрації як суб`єкта господарювання.

Окрім того, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів ураховує, що на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення від 25.05.2021 про запрошення на розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт в приміщенні Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (а.с.53-54,62-63).

Однак, жодних доказів, які б спростували наявність підстав для притягнення його до відповідальності, посадовим особам Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 400/4461/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.