Справа № 420/4763/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4763/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Одеській області щодо нарахування та виплати грошової допомоги у розмірі 10 пенсій; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі 10 місячний пенсій, відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.07.2021 їй виповнилося 60 років та вона набула права на призначення пенсії за віком, для чого вона завчасно 26.06.2021 звернулася через вебпортал електронних послуг ПФУ, додавши усі необхідні документи. Рішенням від 02.07.2021 № 60 позивачці призначена пенсія за віком з 26.07.2021, однак не нараховано та не виплачено грошову допомогу в розмірі 10 пенсій, мотивуючи це тим, що не дотримано однієї з умов: робота на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку, а також, рішення про призначення пенсії прийнято до досягнення пенсійного віку. Позивач наголошує, що відповідно до п 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Позивачка на дату досягнення пенсійного віку працювала на відповідних посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, і відповідачем зараховано позивачу стаж роботи до дати досягнення пенсійного віку. Оскільки єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу), який дає право на призначення грошової допомоги, періодів роботи працівників освіти є наявність факту роботи у ці періоди на повідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку № 909, тому роботи, на яких працювала ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до такого спецстажу, що і відповідачем не оспорюється. Тому, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, працювала на посадах та у закладах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, загальний педагогічний стаж роботи становить понад 30 років а також правом на пенсію за вислугу років не скористалася, тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п.7 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій. Посилання відповідача на те, що позивач передчасно звернувся за виплатою грошової допомоги не заслуговує на увагу, оскільки це не передбачено законодавством. Тим більше, після призначення пенсії позивач знов зверталася через свого представника із заявою про виплату грошової допомоги, однак знов отримала протиправну відмову. А факт перебування на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку підтверджується записами трудової книжки.

Ухвалою від 25.03.22 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив ГУ ПФУ в Одеській області на адміністративний позов до суду не надійшов.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.06.2021 звернулася за призначенням пенсії за вислугою років через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, додавши усі документи про стаж та заробіток, за результатами розгляду якої прийнято рішення про призначення пенсії за віком з 26.07.2021.

Також 15.07.2021 позивач звернулася із заявою щодо права на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком як працівнику освіти, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 10 пенсій.

Рішенням ВППП № 1 ГУ ПФУ в Одеській області від 21.07.2021 № 60 позивачці відмовлено у призначення такої допомоги з огляду на те, що позивачем заява була подана 26.06.2021 (пенсійного віку не досягнуто), а право на пенсію позивач набула 26.07.2021, з якої і було призначено пенсію.

28.10.2021 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , на що отримано відповідь № 21099-32595/Ц-02/8-1500/21, згідно якої на підставі заяви від 26.06.2021 у 10-денний термін рішенням від 02.07.21 ОСОБА_1 з 26.07.2021 призначено пенсію за віком. Оскільки ОСОБА_1 не додержано однієї з умов виплати грошової допомоги, а саме робота на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку, та рішення про призначення пенії прийнято по досягненню віку 60 років, рішенням від 21.07.2021 № 60 позивачці відмовлено у призначення такої допомоги.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала:

з 25.08.1981 по 31.05.1984 в Дитячій музичній школі на посаді викладача по класу фортепіано та директором (2 роки, 9 місяців, 6 днів);

з 11.06.1984 по 01.04.1988 музичним працівником дитячого садка (3 роки, 9 місяців, 21 днів);

з 31.08.1988 по 09.03.1994 вихователем ясельної групи та музичним робітником ясла-сад № 228 (5 років, 6 місяців, 6 днів);

з 09.03.1994 по 21.10.1996 вихователем (2 роки, 7 місяців, 12 днів);

з 22.10.1996 по 25.07.2021 досягнення пенсійного віку керівником гурткової роботи та вихователем школи-інтернат (24 роки, 9 місяців, 3 дні).

Однак, з 26.07.2021 позивачці не нараховано та не виплачено грошову допомогу в розмірі 10 пенсій, у зв`язку із чим представник позивача 28.10.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою щодо виплати такої грошової допомоги.

Листом від 11.11.2021 № 21099-21595/Ц-02/8-1500/21 ГУ ПФУ в Одеській області надало відповідь, згідно якої, на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.06.2021 у встановлений десятиденний термін рішенням від 02.07.2021 ОСОБА_1 з 26.07.2021 призначено пенсію за віком відповідно до Закону. Оскільки ОСОБА_1 не додержано однієї з умов виплати грошової допомоги, а саме робота на відповідних посадах на день досягнення пенсійного віку, та рішення про призначення пенсії прийнято до досягненню віку 60 років, рішенням від 21.07.2021 № 60 заявниці відмовлено в призначенні грошової допомоги.

Зважаючи на те, що позивач є пенсіонером за віком, працювала на посадах та у закладах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, загальний педагогічний стаж роботи становить понад 30 років, а також правом на пенсію за вислугу років не скористалася, позивач вважає, що має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулася до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення" визначає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України

Процедура призначення та отримання пенсії встановлена Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вказаної норми визначає, що при призначенні пенсії за віком виплата грошової допомоги здійснюється: 1) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах; та 2) особам, які до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати зокрема з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

Згідно пункту 1 Порядку №1191 цей порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6, 7 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, визначено найменування закладів і установ та найменування посад у них, які дають право на пенсію за вислугу років, зокрема, загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи; вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчально-виховної навчальні заклади - директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Пунктом 2 примітки до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Оскільки єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу), який дає право на призначення грошової допомоги, періодів роботи працівників освіти є наявність факту роботи на цих посадах та у закладах, віднесених до Переліку № 909, тому роботи, на яких працювала ОСОБА_1 підлягають зарахуванню до такого спец стажу. При цьому відповідачем факт наявності у позивача достатнього спеціального стажу, який є передумовою для виплати грошової допомоги, не оспорюється.

Отже, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, яка працювала на посадах та у закладах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, її загальний педагогічний стаж роботи становить понад 30 років, при цьому правом на пенсію за вислугу років не скористалася, - а тому вона має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Покладена управлінням Пенсійного фонду в основу відмови такої виплати обставина, що позивач передчасно звернулася за виплатою грошової допомоги, - не ґрунтується на законодавстві та грубо порушує останнє. При цьому, після призначення пенсії, позивач через свого представника повторно звернулася із заявою про виплату грошової допомоги, однак повторно отримала безпідставну відмову.

Водночас, за наявності загального педагогічного стажу роботи у позивача понад 30 років та за відсутності факту використання нею правом на пенсію, позивач безумовно має на встановлене законодавством України право отримати грошову допомогу відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, та похідної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі 10 місячний пенсій, відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.ч.3-4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано до суду наступні копії документів: договір про надання правничої допомоги № 77/21 від 27.08.2021, ордер від 27.08.2021, квитанція до прибуткового касового ордеру № 1021553 від 21.02.2021 про сплату ОСОБА_1 6000 грн за адвокатські послуги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, та надані до суду представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі не є співмірними із складністю справи.

Відтак, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмету спору, їх співмірності зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, враховуючи також, що дана справа, не належить до категорії складних справ, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенства права, суд доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 1500 грн на користь позивача, оскільки саме такий розмір гонорару, на думку суду, є справедливим, розумним та співмірним.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83, 65012; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі 10 місячний пенсій, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн (одну тисячу п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк