Справа № 120/18463/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 травня 2022 р. Справа № 120/18463/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Державної установи «Вінницька установи виконання покарань (№ 1)» (вул. Брацлавська, б. 2, м. Вінниця, 21001)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (далі відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та невиплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування; зобов`язання провести розрахунок та виплатити: за два дні перебування на службі - 05-06.10.2021 року, виходячи з розміру посадового окладу 3 000 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з посадового окладу 3 000 грн., з включенням до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років у сумі 1659 грн., та премії, розрахованої за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року, у сумі 2023, 50 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування в сумі 15 722, 79 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що в період з 01.07.2020 року по 04.10.2021 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наказом відповідача №132/ос-21 від 05.10.2021 року його звільнено зі служби за п.7 ст.77 ч.2 Закону України "Про Національну поліцію" та, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5, проведено розрахунок при звільненні. Позивач не погоджується із виплаченою йому сумою, зазначаючи, що розрахунок при звільнені здійснено невірно, оскільки відповідачем протиправно змінено величину посадового окладу позивача у розмірі 2 820 грн. замість 3 000 грн. Крім того, позивач вважає неправомірним облікування у жовтні 2021 року та здійснення оплати лише за один день - 06.10.2021 року, так як за змістом наказу від 05.10.2021 року № 132/ос-21 позивач вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків за відповідною посадою з 05.10.2021 року, а звільнений 06.10.2021 року, а тому облікуванню у табелі робочого часу та оплаті у жовтні 2021 року підлягають два дні - 05.10 та 06.10.2021 року. Також позивач не погоджується із складовими, які визначені відповідачем для обчислення розміру місячного грошового забезпечення, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні. Так, позивач вважає необґрунтованим невключення до такого розрахунку надбавки за особливості проходження служби у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років у розмірі 1659 грн. як таку, що не встановлена день звільнення зі служби, та премії. Позивач зазначає, що розрахунок з ним проведений лише 20.10.2021 року, а не в день звільнення - 06.10.2021 року, тобто через 14 днів після звільнення, що суперечить вимогам Кодексу законів про працю. Виходячи з наведеного, позивач вважає, що у день звільнення йому не були виплачені належні суми, а тому відповідач повинен здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, 07.10.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. В порушення вимог Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578, зазначена компенсація позивачеві не виплачена. Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

15.12.2021 року за вх. № 86421 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Ухвалою суду від 20.12.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28.12.2021 року за вх. № 90698 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 04.01.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача довідку про виплату позивачеві грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. 21.02.2022 року за вх. №15074 до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення заявленого адміністративного позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що оскільки позивач, вийшовши з відпустки по догляду за дитиною, фактично не перебував на службі (не був зайнятий не менш як 50 відсотків місячної норми робочого часу безпосередньо на службі із засудженими або взятими під варту особами) та 05.10.2021 року написав рапорт на звільнення, відповідачем прийнято рішення про встановлення позивачу посадового окладу по 05 тарифному розряду. Відносно твердження щодо неправомірного облікування у жовтні 2021 року та здійснення оплати лиш за один день - 06.10.2021 року, відповідач вказує, що в наказі № 132/ос-21 від 05.10.2021 року чітко зазначено, що позивач прийнятий та звільнений 06.10.2021, про що також свідчить рапорт, написаний позивачем. Таким чином, зважаючи на те, що днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення, облікуванню підлягає останній день служби, а саме 06.10.2021 року, відтак твердження позивача про облікування двох робочих днів є безпідставними. Щодо розрахунку одноразової грошової допомоги, відповідач звертає увагу на те, що в Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 є вказівка щодо обрахування такої допомоги на день звільнення зі служби, а також зазначено, що розмір надбавок за особливості проходження служби залежить від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків особою. Однак позивачем не враховано того факту, що він перебував у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим керівником служби було переглянуто питання стосовно надбавок. Стосовно преміювання відповідач зазначає, що премія виплачується разом із виплатою грошового забезпечення в поточному місяці. Проте особам рядового і начальницького складу за час перебування їх у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку грошове забезпечення не виплачується. Відтак відповідач не погоджується з посиланням позивача на п. 22 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, що передбачає включення премії до розрахунку грошового забезпечення за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова компенсація за невикористані дні відпусток) до місячного грошового забезпечення. Адже позивач перебував саме у відпустці по догляду за дитиною, а не у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Щодо тверджень позивача стосовно неправильного розрахунку вислуги років за період перебування у вищезазначеній відпустці, відповідач зауважує, що позивач не проходив службу. Що ж стосується строків проведення розрахунку, відповідач вказує, що відповідно до спеціального законодавства виплата грошового забезпечення здійснюється до 20 числа поточного місяця, відтак ним не порушено встановлених строків виплати. Відносно виплати позивачеві компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування, відповідач зазначає, що відповідно до п. 60 Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" від 14.08.2013 року № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки. Позивачу для отримання компенсації було запропоновано особисто підписатися в додатку № 7, однак такий підпис відповідачем не отримано. Крім того, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Відповідач вказує, що діє лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. 02.03.2022 року за вх. №16687 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наведено заперечення проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне. Позивач проходив службу в званні прапорщик внутрішньої служби, на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони. В період з 01.07.2020 року по 05.10.2021 року, відповідно до наказу № 29/ОС-ВП-20 від 26.06.2020 року, перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. 05.10.2021 року позивачем подано рапорт про звільнення за власним бажанням з 06.10.2021 року. На підставі даного рапорту відповідачем прийнято наказ №132/ос-21 від 05.10.2021 року, в якому зазначено, що позивач вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків та йому встановлено посадовий оклад по 05 тарифному розряду 2820 грн. з 06.10.2021 року; встановлено стаж служби для виплати надбавки за вислугу років 20 року 09 місяців 22 дні. Цим же наказом, у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено зі служби 06.10.2021 року; календарна вислуга років на день звільнення становить 14 років 10 місяців 02 дні; пільгова вислуга років на день звільнення становить 20 років 09 місяців 22 дні; вислуга років на день звільнення для виплати одноразової грошової допомоги становить 14 років 10 місяців 02 дні.

07.10.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. Відповідач, в свою чергу, оформив довідку № 8 у відповідності до п.60 Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" від 14.08.2013 року № 578.

20.10.2021 року з позивачем проведено розрахунок, зокрема, нараховано та виплачено: за один день перебування на службі (06.10.2021 року) - 262, 26 грн., в тому числі посадовий оклад 2820, 00/30*1=94, 00 грн, оклад за звання 950/30*1=31,67 грн, надбавка за вислугу років 125, 67*45%=56,55, індексація 40,03 грн; одноразова грошова допомога при звільненні 22576, 64 грн, в тому числі вихідна допомога (2820+950+1696,50)*25%*14 років календарної служби=19132, 75 грн.

Не погоджуючись з наведеним розрахунком, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу" (далі - Закон № 2713-IV) державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до ч. 3 ст.13, ч.1,2 ст.14 Закону № 2713-IV підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених. До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України. Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону № 2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України

Ч. 2 ст. 23 Закону № 2713-IV визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. П.п.1 п. 22 р. ІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі - Порядок № 925/5) днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Як вбачається з наказу відповідача № 132/ос-21 від 05.10.2021 року, позивач вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків та йому встановлено посадовий оклад по 05 тарифному розряду 2820 грн. з 06.10.2021 року та цим же наказом, у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", позивача звільнено зі служби 06.10.2021 року.

Крім цього, 05.10.2021 року позивачем власноручно написаний рапорт, де він просить вважати його таким, що приступив до виконання службових обовязків з подальшим звільненням з 06.10.2021 року. З виписки табелю за жовтень 2021 року денної зміни № 5 також вбачається, що позивач приступив до роботи 06.10.2021 року, 05.10.2021 року це останній день декрету позивача.

В матеріалах справи відсутні інші докази, що свідчать про те, що позивач приступив до виконання службових обов`язків саме 05.10.2021 року.

Позивачем до матеріалів справи також не надані належні та допустимі докази щодо фактичного початку роботи саме 05.10.2021 року.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він працював 05.10.2021 року, бо писав відповідні заяви та розписки, які зафіксували його перебування на роботі, з огляду на те, що перебування на роботі ( знаходження на території режимного об`єкту) і фактичний початок виконання службових обов`язків - приступив до виконання службових обов`язків є різними за своєю суттю поняттями і відповідно мають різні юридичні наслідки.

Виходячи з наведеного, днем, з якого позивач приступив до виконання службових обовязків, і днем його звільнення є саме 06.10.2021 року.

Щодо посилань позивача на неправомірність визначення його посадового окладу у наказі про звільнення № 132/ос-21 від 05.10.2021 року, суд зазначає.

Згідно вимог п.п. 2 п. 1 р. 11 Порядку № 925/5 встановлено, що особам рядового і начальницького складу, призначеним на посаду, за якою посадовий оклад (тарифний розряд за посадою) встановлено від мінімального розміру до максимального, конкретний розмір посадового окладу (тарифний розряд) встановлюється або змінюється (підвищується чи знижується) в межах зазначених розмірів наказом органу або установи (а начальнику підлеглого органу або установи - наказом відповідного органу управління вищого рівня) залежно від складності, обсягу, досвіду роботи і ставлення до виконання службових обов`язків.

З наведеного вбачається, що конкретний розмір посадового окладу встановлюється або змінюється наказом органу або установи залежно від складності, обсягу, досвіду роботи і ставлення до виконання службових обов`язків.

За таких обставин, з урахуванням вказаних критеріїв роботи відповідачем був визначений (змінений) позивачеві посадовий оклад у розмірі 2820,00 грн., оскільки останній вийшов з відпустки, фактично тривалий час не здійснював службові обов`язки тощо.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 32 Кодексу законів про працю України, оскільки, у данному випадку, вказані вимоги не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вимоги Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню до регулювання трудових відносини працівників кримінально-виконавчої служби лише у разі, якщо вимогами спеціального законодавства не визначений порядок регулюванням певного спірного питання. У даному випадку, Порядком № 925/5 врегульоване питання зміни посадового окладу особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби.

Щодо проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з посадового окладу 3 000 грн., з включенням до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років у сумі 1659 грн., та премії, розрахованої за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року, у сумі 2023, 50 грн, судом зазначається наступне.

Відповідно до п.п.2 п.1 р. ІІІ Порядку № 925/5 особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки, доплати; премія.

П.п.6 п.1 р. ІІІ Порядку № 925/5 передбачено, що до місячного грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються: для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати), встановлені на день звільнення зі служби, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку; для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні керівника відповідного органу або установи, - посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років на день звільнення зі служби, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення, що отримували особи рядового і начальницького складу за останньою штатною посадою відповідно до чинного законодавства, та премія, розрахована відповідно до пункту 22 розділу І цього Порядку.

У відповідності до вимог п.п. 1-3 п. 5 р. 11 Порядку № 925/5 передбачено, що особам рядового і начальницького складу за рішенням керівника органу чи установи в межах кошторисних призначень встановлюється надбавка за особливості проходження служби у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років.

Розмір надбавки за особливості проходження служби визначається залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків особою рядового або начальницького складу за посадою. У разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується у порядку, визначеному у пункті 5 цієї глави.

Розмір надбавки, визначеної пунктом 1 цієї глави, встановлюється особам рядового і начальницького складу індивідуально наказом органу або установи на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

Зазначені подання погоджуються з фінансовою службою органу або установи в частині дотримання фонду грошового забезпечення.

Аналіз наведених норм доводить, що до місячного грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати) та премія. Вказані складові грошового забезпечення встановлюються на день звільнення зі служби, премія, розраховується згідно п. 22 р. І цього Порядку. Вказаним особам надбавка за особливості проходження служби у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років встановлюється за рішенням керівника в межах кошторисних призначень. Сам розмір надбавки за особливості проходження служби визначається залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків особою, у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується у визначеному порядку. Розмір цієї надбавки встановлюється індивідуально наказом органу або установи на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, яке погоджується з фінансовою службою органу або установи.

Судом встановлено, що відповідачем позивачеві на день звільнення зі служби, тобто станом на 06.10.2021 року, не була встановлена надбавка за особливості проходження служби з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років. Матеріали справи не містять відповідного рішення керівника відповідача в межах кошторисних призначень щодо індивідуального встановлення позивачеві такої надбавки на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, яке було б погоджено з фінансовою службою.

У цьому контексті суд приймає до уваги посилання відповідача на порядок встановлення такої надбавки та її розмір.

Щодо врахування премії у складі одноразової грошової допомоги суд зазначає наступне.

Згідно п. 22 р. 1 Порядку № 925/5 для розрахунку грошового забезпечення за час перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, грошова компенсація за невикористані дні відпусток) до місячного грошового забезпечення включається премія (встановлена відповідно до глави 13 розділу II цього Порядку) в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби - в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

Відповідно пп.1 п. 22 р. 11 Порядку № 925/5 грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.

Гл. 13 р. ІІ Порядку № 925/5 передбачено, що керівники органів і установ мають право преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Преміювання осіб рядового і начальницького складу здійснюється згідно з положенням про преміювання, що затверджується в кожному органі та установі, в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше ніж 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення з урахуванням фактичних обсягів фінансування, затверджених для бюджетних установ у кошторисах, а також фінансових можливостей підприємств установ виконання покарань. Премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб рядового і начальницького складу, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання, а керівників органів і установ - відповідного керівника органу управління вищого рівня. У рапортах з клопотанням про встановлення премії, позбавлення (зменшення) премії та у відповідних наказах про преміювання зазначаються конкретні причини, визначені затвердженими показниками, що стали підставою для цього. У випадку допущення особами рядового або начальницького складу порушень чи проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці. Керівники органів і установ мають право позбавляти осіб рядового і начальницького складу премії повністю або частково за той розрахунковий період, у якому допущено або виявлено порушення чи проступок, у тому числі за: порушення службової дисципліни; невихід на службу без поважних причин; порушення статутних правил несення служби у варті, добовому наряді, під час патрулювання та чергування; незадовільні показники службової діяльності; викривлення фінансової, бюджетної та статистичної звітності. Премія не виплачується повністю особам рядового і начальницького складу в разі повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; звільнення зі служби через службову невідповідність, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (за місяць, в якому видано наказ про звільнення); відсторонення від виконання службових обов`язків (посад) у порядку, визначеному у главі 21 цього розділу. Премія не виплачується за останній місяць проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі особам рядового і начальницького складу, які звільняються з підстав, визначених у підпунктах 5, 6, 10 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Аналіз вищевикладеного доводить, що преміювання осіб рядового і начальницького складу є правом, а не обов`язком керівників органів і установ. Преміювання здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Премія виплачується разом iз виплатою грошового забезпечення в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць, за останній місяць служби. Виплата премії особам рядового і начальницького складу та позбавлення їх премії здійснюються згідно з наказами, які видаються на підставі поданих рапортів (заяв) керівників структурних підрозділів щодо преміювання осіб, погоджених з фінансовим підрозділом у частині дотримання фонду преміювання. У разі наявності права особи на виплату премії, вона розраховується в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби - в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

Суд зазначає, що з огляду на результати оперативно-службової діяльності за останній місяць служби позивача та відповідно до його особистого внеску в загальні результати служби керівником відповідача не було прийнято наказ про преміювання позивача відповідно до вимог законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на порядок розрахунку премії, оскільки такий порядок розрахунку підлягає застосуванню у випадку наявності у особи права на отримання та виплату премії взагалі, у випадку відсутності такого права, вказаний порядок не застосовується.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що для визначення порядку щомісячного преміювання премію слід розраховувати згідно п. 22 р. 1 Порядку № 925/5, з огляду на те, що, як вже зазначалось, розрахунок премії здійснюється вже після встановлення права на отримання такої премії, а порядок встановлення права на премію визначається гл. 13 р. 11 Порядку № 925/5. І саме в п. 22 р. 1 Порядку № 925/5 вказано про необхідність спочатку отримання права на встановлення премії, яка потім вже підлягає розрахуванню в середньому розмірі за повні дванадцять календарних місяців служби підряд за місцем проходження служби, а за менший період служби - в середньому розмірі за повні календарні місяці служби за місцем проходження служби.

Відтак, суд доходить до висновку про обґрунтованість посилань відповідача стосовно відсутності права позивача на отримання премії та включення її у одноразову грошову допомогу.

Стосовно виплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування, суд зазначає наступне. Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 (далі - Порядок № 578). П.2 Порядку № 578 визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах, що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань. Відповідно до п.5 Порядку № 578 речове майно особистого користування є власністю осіб, яким воно видано, з моменту його отримання, крім осіб рядового і молодшого начальницького складу, що навчаються у навчальних закладах Державної кримінально-виконавчої служби. Згідно з п. 22 Порядку № 578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Відповідно до положень п. 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з п. 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості. П. 27 Порядку № 578 визначено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення. П. 60 Порядку № 578 визначено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Згідно визначеної форми довідки у додатку 7 до Порядку № 578 позивач повинен був поставити особистий підпис на вказаній довідці щодо ознайомлення із нею.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 07.10.2021 року відповідачеві була написана відповідна заява про виплату компенсації.

26.11.2021 року позивачем повторно надіслана відповідачеві заява щодо виплати вказаної компенсації.

У грудні 2021 року позивачем отримана відповідь від 06.12.2021 року за № 6/38-21/Г-39 щодо необхідності особистого підпису на довідці про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Відтак, враховуючи положення наведених правових норм, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення зі служби. Зазначені гарантії реалізуються на підставі заяви, наказу керівника та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої передбачена додатком до Порядку № 578. Отже, у позивача після звільнення зі служби виникло право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, і він висловив бажання про отримання такої від відповідача у заяві, копія якої міститься у матеріалах справи.

Право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно відповідачем не заперечується та, згідно довідки № 8 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, загальна сума до виплати компенсації позивачці складає 13363,8 грн. Посилання відповідача на те, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, суд відхиляє з огляду на наступне. КСУ неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, в рішенні від 09.07.2007р. №6-рп/2007 КСУ вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Важливим є і те, що ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зауважує, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Виходячи з викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги Порядку № 578 щодо звернення із заявою про виплату компенсації за неотримане речове майно, а тому відповідач протиправно не виплатив вказану компенсацію.

Водночас, щодо визначення суми належної до виплати, суд не приймає до уваги посилання позивача на проект довідки, якою визначено суму до виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 15 722, 79 грн, оскільки така не є належним та допустимим доказом з огляду не те, що вона не є офіційним документом та в ній наведено лише приблизний розрахунок.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не здійснено особистий підпис на довідці, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, особистий підпис особи стосовно якої складено вказану довідку, здійснюється такою особою лише з метою ознайомлення з довідкою. Відсутність підпису не позбавляє суб`єкта владних повноважень можливості вчинення дій, направлених на виплату компенсації.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування є обгрунтованиими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 07.10.2021 року по 20.10.2021, суд зазначає наступне.

П. 8 ст. 14 Закону № 2713-IV визначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

У відповідності до вимог п.п. 1 п. 22 р. 11 Порядку № 925/5 грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.

З наведеного вбачається, що виплата грошового забезпечення здіснюється до дня звільнення зі служби включно, тобто останній днем такої виплати може бути день звільнення.

Питання щодо несвоєчасної виплати особі грошового забезпечення у зв`язку із звільненням спеціальним законодавством не врегульоване, відповідно, в таком випадку, підлягають застосуванню вимоги загального законодавства, що регулює трудові правовідносини.

Так, у відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України ( далі КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на вимоги п. 17 Порядку № 925/5 стосовно того, що грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу виплачується за поточний місяць - раз на місяць до 20 числа (з урахуванням пункту 11 цього розділу), оскільки вказаний пункт підлягає застосуванню стосовно осіб рядового і начальницького складу, які перебувають на службі і не є звільненними.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем лише 20.10.2021 року частково отримано кошти у рахунок повного розрахунку із ним при звільненні.

Грошові кошти щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивачем не отримані до теперішнього часу, відповідно позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні є обгрунтованними та такими, що підлягають задоволенню.

В цьому контексті суд зазначає, що вирішення питання виплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасним, оскільки остаточний розрахунок із позивачем ще не проведений відповідачем.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача здійснити з позивачем розрахунок та виплатити: за два дні перебування на службі - 05-06.10.2021 року, виходячи з розміру посадового окладу 3 000 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з посадового окладу 3 000 грн., з включенням до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років у сумі 1659 грн., та премії, розрахованої за період з 01.07.2019 року по 30.06.2020 року, у сумі 2023, 50 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування в сумі 15 722, 79 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що судом визнано протиправними дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та з урахуванням вищевикладеного, з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача, суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити з позивачем розрахунок та виплатити грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування.

Щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вирішуючи питання щодо зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за доцільне відмітити, що КАС України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 та 383 КАС України, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі. За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі. Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. За таких обставин, з відповідача на користь позивача частково підлягає стягненню судовий збір у сумі 635 грн. 60 коп. Керуючись Конституцією України, Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу", Законом України "Про Національну поліцію", Постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" від 14.08.2013 року № 578, Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних витрат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 та ст. 9, 14, 73-78, 90,139, 242-246, 255, 262, 382, 383 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. Визнати протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 та невиплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування. Зобов`язати Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість предметів речового майна особистого користування. В задоволені решти позовних вимог відмовити. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 635 грн 60 коп (шістсот тридцять п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (вул. Брацлавська, б. 2, м. Вінниця, 21001)

Повний текст рішення складено 16.05.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна