Справа № 140/7216/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/7216/21 пров. № А/857/255/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 140/7216/21 (головуючий суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.03.2021 № про застосування штрафних санкцій.

Рішенням від 20 жовтня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 29.03.2021 № .

Стягнув на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності зі зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) зі зміною чи без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, такому суб`єкту господарювання необхідно отримати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків, передбачених Законом України ,,Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Оскільки за результатами фактичної перевірки встановлено відсутність у позивача ліцензії за місцем здійснення ним господарської діяльності, відповідач правомірно застосував до нього штрафні санкції у розмірі 500 000 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Апелянт заперечує, що в наявній у позивача ліцензії на час проведення перевірки було допущено описку в адресі здійснення ним господарської діяльності та зберігання пального, оскільки така адреса була зазначена у заяві про видачу ліцензії.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити її в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2021 працівники ГУ ДПС у Волинській області, на підставі наказу від 08.02.2021 №805, направлень на перевірку від 08.02.2021 № 378-03-20-09-02, № 377-03-20-09-02 здійснили виїзд для проведення фактичної перевірки місця зберігання пального ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу був вручений наказ, направлення та пред`явлено службові посвідчення, а також надана копія наказу, про що свідчить його власноручний підпис у вказаних документах. Перевірка проведена у присутності ОСОБА_1 .

Від отримання одного примірника акту перевірки та його підписання ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується відповідним актом від 17.02.2021 № 125/03-20-09-02/ НОМЕР_1 .

За результатами фактичної перевірки складено акт за реєстраційним №03/1439/09-01/ від 18.02.2021.

Перевіркою встановлено, що згідно з договором оренди нерухомого майна від 01.12.2018 №01/12-1 ФОП ОСОБА_1 орендує майно у ТзОВ ,,Олицьке РТП за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: котельню (219 кв.м), СТО (1826,7 кв.м), трансформаторну підстанцію (24,1 кв.м).

Також згідно з договором найму (оренди) майна від 01.12.2018, додатковою угодою до договору від 30.06.2020, актом приймання-передачі майна від 30.06.2020 ФОП ОСОБА_1 орендує у ТзОВ ,,Ківерціагромаш резервуарну ємкість об`ємом 5 м куб., по якій 10.07.2020 до органу ДПС подано повідомлення про об`єкти оподаткування за формою 20 ОПП із зазначенням адреси місцезнаходження об`єкта оподаткування: АДРЕСА_1 .

Згідно з реєстром акцизних накладних ,,Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за період з 01.04.2020 по 27.07.2020 (дата початку дії ліцензії) встановлено, що позивач придбавав пальне (дизпаливо) загальним об`ємом 10237,1 л відповідно до 4 акцизних накладних: №1536 від 16.04.2020 на 2578,74 л; №1933 від 14.05.2020 на 2574,18 л; №1975 від 18.05.2020 на 2565,63 л; №2660 від 08.07.2020 на 2518,55 л. Вказане пальне згідно з акцизними накладними постачалося на адресу: Ківерцівський р-н, с. Дідичі (РТП).

Всього за період з 01.04.2020 по 17.02.2020 за даними реєстру акцизних накладних ,,Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового встановлено, що позивач придбав пальне (дизпаливо) загальним об`ємом 30445,1 л на підставі 12 акцизних накладних, яке постачалось на адресу: Ківерцівський р-н, с. Дідичі (РТП).

При проведенні фактичної перевірки місця зберігання пального ФОП ОСОБА_1 відповідно до ліцензії серії АС реєстраційний №000742 від 21.07.2020 з терміном дії з 27.07.2020 по 27.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що фактично адресою місця зберігання пального є: АДРЕСА_1 , що є порушенням вимог статті 15 Закону України ,,Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, так як ліцензія на право зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до проведених замірів об`єму дизельного пального в ємності за адресою: АДРЕСА_1 встановлено його наявність об`ємом 2570 л.

На підставі акту перевірки №03/1439/09-01/ від 18.02.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 29.03.2021 № , яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на суму 500 000 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку та за результатами розгляду скарги рішенням ДПС України від 29.06.2021 № 14458/6/99-00-06-03-01-06 податкове повідомлення-рішення від 29.03.2021 № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу від 29.03.2021 № , звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не довів факту зберігання пального без наявності ліцензії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України ,,Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Абзацом п`ятдесят другим статті 1 Закону №481/95-BP визначено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною восьмою статті 15 Закону №481/95-BP передбачено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP).

Частинами тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP визначено перелік документів, що подаються до заяви для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального, серед яких, зокрема документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З аналізу вказаних норм законодавства, а саме - з визначення термінів ,,місце зберігання пального, ,,зберігання пального, а також із переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального можна дійти висновку, що ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен отримувати тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. Адже, як правильно вказав суд першої інстанції, надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Частинами першою-третьою статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500 000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

З матеріалів перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зберігав дизельне пальне об`ємом 2500 л за адресою: АДРЕСА_1 без відповідної ліцензії.

Позивач, заперечуючи вказані обставини, покликався на те, що придбане ним пальне для власних потреб зберігалось в орендованій ємності за місцем провадження господарської діяльності - АДРЕСА_1 . За цією ж адресою було подано повідомлення за формою 20-ОПП до податкового органу та отримано відповідну ліцензію з терміном дії з 27.07.2020 по 27.07.2025.

Суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази та встановив, що позивач орендує нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у ТзОВ ,,Олицьке ремонтно-транспортне підприємство на підставі договору від 01.12.2018.

Також ФОП ОСОБА_1 орендує у ТзОВ ,,Ківерціагромаш резервуарну ємність, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 30.06.2020.

10.07.2020 ОСОБА_1 за місцем знаходження вказаного об`єкта АДРЕСА_2 подав контролюючому органу повідомлення за формою 20-ОПП.

При цьому, отримавши в оренду резервуар, ОСОБА_1 отримав ліцензію на право зберігання пального (включно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: АДРЕСА_1 , з терміном дії з 21.07.2020 по 21.07.2025.

З наведеного дозвільного документа колегія суддів вбачає, що в такому зазначена не адреса провадження позивачем господарської діяльності та розміщення резервуара для зберігання пального для потреб власного споживання (відповідно до повідомлення за формою №20-ОПП, поданого податковому органу), тобто АДРЕСА_3 .

Оцінюючи в сукупності наявні в матеріалах справи письмові докази та пояснення позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про допущення описки в нумерації приміщення при оформленні ліцензії на зберігання пального для власних потреб.

Також суди враховують, що відповідно до довідки Виконавчого комітету Олицької селищної ради від 24.03.2021 № 112, у АДРЕСА_1 відсутня.

До того ж, позивач після проведення 15.02.2021 фактичної перевірки, виявивши відмінності в ліцензії та даними, поданими за формою № 20-ОПП щодо місця знаходження акцизного складу, отримав ліцензію, оформлену на новому бланку з врахуванням змін, а саме - із зазначенням адреси зберігання відповідно до повідомлення про місце зберігання пального АДРЕСА_2 , терміном дії з 25.02.2021 до 25.02.2025.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що допущена в ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 2000742 від 21.07.2020 описка в нумерації примішення, за адресою якого знаходиться ємність для зберігання пального, не може свідчити про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства та бути підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 500 000, 00 грн.

Доречно також вказати на те, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала справа № 161/4129/21 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_4 , до відповідальності за скоєння ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів, які надійшли від Головного управління ДФС у Волинській області відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2021 у справі №161/4129/21, що набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд дійшов відповідного висновку з огляду на те, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які докази, що підтверджують факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 15 Закону №481/95-BP.

Отже, і у справі про вчинення адміністративного правопорушення провадження закрито через відсутність встановленого факту адміністративного правопорушення, яке за складом ідентичне податковому правопорушенню.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 29.03.2021 № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 500 000, 00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Інші, зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 140/7216/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 10.05.2022.