Справа № 160/3012/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року Справа № 160/3012/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки по день фактичної виплати грошової компенсації.
Позов мотивовано тим, що позивач з 24 квітня 2007 року проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій та є матір`ю двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, має право на додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» за підставою наявності двох дітей віком до 15 років. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 231 від 24 листопада 2021 року позивач звільнена у запас та виключена зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 наказом від 01 листопада 2021 року № 48-РС з 24 листопада 2021 року. 09.09.2021 року позивачем подано рапорт на ім`я командира взводу про надання грошової компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років. Відповідно до накладених резолюцій командира В/ч НОМЕР_1 : «до виконання». Однак грошову компенсацію за 110 діб не використаних додаткових соціальних відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки. Тобто, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо виплати грошової компенсації за 110 діб не використаних додаткових відпусток, як матері двох дітей віком до 15 років. Позивач вважає, що дії відповідача не відповідають нормам чинного законодавства України, є безпідставними та незаконними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/3012/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.
19.04.2022 року судом отримано відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військоволікарської комісії, припиняється. Щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, то статті 10-1 Закону передбачає лише один вид додаткової відпустки військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищенням нервово-емоційного та інтелектуального навантаження або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я. Саме дні невикористаної додаткової відпустки відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону у разі звільнення військовослужбовця підлягають грошовій компенсації. Що стосується додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504-ВР «Про відпустки», то вона Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачена. Відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.07.2019 року № 248/5571 при звільненні з військової служби компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (у тому числі військовослужбовцям учасникам бойових дій) не виплачується. Крім того, відповідач зазначає, що додаткові відпустки призупинено з 2014 року, а з 2007 року вони надавались у відповідності до чинного законодавства. Доказів ненадання додаткової відпустки з 2007 року по 2014 рік позивачем не надано. Отже, відповідач у своїх діях керувався вимогами чинного законодавства та виконав їх у повному обсязі.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.12.2017 року.
ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні молодшого сержанта.
09.09.2021 року ОСОБА_1 на ім`я командира В/ч НОМЕР_1 подано рапорт, в якому позивач просить виплатити компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 (десять) днів без урахування святкових та неробочих днів для жінок, які мають двох або більше дітей віком до 15 років (2014, 2015, 2016, 2017 роки).
Вказаний рапорт, за результатом його розгляду командиром В/ч НОМЕР_1 містить відмітку: «до виконання».
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 231 від 24.11.2021 року ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.
Також вказаним наказом передбачено виплатити за період з 01 по 24 листопада 2021 року:
- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років у залежності від складання та важливості виконуваних обов`язків;
- щомісячну премію відповідно його особистого внеску у загальні результати служби у розмірі 116% посадового окладу.
Згідно з наказом про звільнення передбачено:
- виплатити допомогу при звільненні в розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний прослужений рік, з розрахунку 25 років військової служби;
- щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 38 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік;
- грошова допомоги на оздоровлення за 2021 рік виплачена;
- матеріальна допомога за 2021 рік для вирішення соціально-побутових питань виплачена;
- відпустка за сімейними обставинами за 2021 рік зі збереженням грошового забезпечення не надавалась;
- виплатити індексацію з 01 по 24 листопада 2021 року відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
- виплатити грошову компенсацію в замін вартості предметів обмундирування в сумі 118 654,66 грн.;
- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 70 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 2021 роки.
28.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із запитом на інформацію, в якому просила надати інформацію про виплату (або не виплату) при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як матері двох дітей віком до 15 років, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» з 2007 по 2017 роки. У разі невиплати при звільненні грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, як матері двох дітей віком до 15 років, просила провести її нарахування та виплату відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
Військова частина НОМЕР_1 листом № 123 від 21.01.2022 року повідомила позивача, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» така відпустка не передбачена. Відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.07.2019 року № 248/5571 при звільненні з військової служби компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (у тому числі військовослужбовцям учасникам бойових дій) не виплачується
Вважаючи невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку як матері двох дітей за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки протиправною та незаконною, позивач звернулася до суду з позовом.
Приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
За умовами пункту 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Відповідно до пункту 21 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Зазначені відпустки можуть бути надані декількома частинами (більше двох), без обмеження тривалості кожної з них.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.
Такі правові висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Згідно з абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу під час звільнення з військової служби нараховано та виплачено грошову компенсацію не використаних додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки за 70 діб.
Тобто, позивачем, як військовослужбовцем вже використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, за 2017 рік.
За викладених обставин, у цій частині позовних вимог, а саме, визнання дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 10 діб невикористаних днів щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2017 рік, слід відмовити.
Водночас, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з нею усіх необхідних розрахунків, зокрема грошової компенсації за невикористані календарні 10 діб (днів) додаткової відпуски як матері двох дітей віком до 15 років за 2007-2016 роки, на яку позивач має право як мати двох дітей віком до 15 років.
Відповідачем факт невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпуски як матері двох дітей віком до 15 років за період з 2007 по 2017 роки не заперечується.
При цьому, доводи відповідача про відсутність доказів ненадання додаткової відпустки за період з 2007 по 2014 роки, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що за приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не надано суду доказів надання позивачу додаткової відпуски як матері двох дітей віком до 15 років у період з 2007 року по 2014 рік.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та зобов`язання Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роки, яка не виплачена у день звільнення, підлягають задоволенню.
Щодо вимог в частині компенсації втрати частини доходів у вигляді грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як одинокій матері та матері двох дітей віком до 15 років, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з положеннями статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).
Статтею 3 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.
Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Суд звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще ненараховані та невиплачені суми, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
Враховуючи, що позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, у зв`язку з їх передчасністю.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Питання розподілу судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роки.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна