Справа № 340/962/22
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року справа № 340/962/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток (далі компенсація) за 2013-2020 роки.

Водночас просив суд зобов`язати відповідача вчинити такі дії.

Стверджує, що, звільняючи зі служби, Управління не виплатило компенсацію.

Відповідач не подав відзив на позов, будучи належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі (а.с.27-28).

08 лютого 2022 року судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.23-24).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, з 28 квітня 2007 року ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції (а.с.13).

Наказом Управління від 24 вересня 2021 року №94-о звільнений зі служби в податковій міліції з того ж дня (а.с.14).

Вислуга років склала 15 років 03 місяці 29 днів (а.с.14).

При звільненні не виплатили компенсацію за 2013 2020 роки (а.с.14, 16 ).

ОСОБА_1 зазначає, що у 2013 році не відбув 15 діб щорічної відпустки, у 2014 році 15 діб, у 2016 році 10 діб, у 2017 році 28 діб, у 2018 році 35 діб, у 2019 році 23 доби, у 2020 році 20 діб (а.с.1-3).

Загалом 146 діб.

Розрахунок кількості невідбутих днів щорічної відпустки зроблено на підставі інформації Управління і Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області (далі Управління 2) про використані дні щорічних відпусток (а.с.16-17).

ОСОБА_1 проходив службу у податковій міліції у структурі Управління 2 і Управління.

03 лютого 2022 року подано позов до суду (а.с.18).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір пов`язаний зі звільненням з публічної служби.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Компенсація відноситься до грошового забезпечення міліціонера, яке є різновидом заробітної плати.

Приписами пункту 353.1 статті 353 ПК України встановлено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Постановою Уряду Української РСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі Положення).

Положення не містить часового обмеження стосовно звернення до суду з вимогою щодо виплати грошового забезпечення.

Тому суд звертається до норм трудового законодавства.

Приписами частини 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином не поширюється строк звернення до суду щодо вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію.

Приписами пункту 56 Положення встановлено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При звільненні виплатили компенсацію за 2021 рік (а.с.14).

Застосовуючи норму права, Управління визнало право на отримання компенсації за відпустки, право на які виникло з 01 січня 2021 року.

Суд вважає таке трактування частково правильним.

Під словосполученням «невикористану в році звільнення відпустку» можна розуміти і відпустки, які міг би ОСОБА_1 використати у разі продовження проходження служби.

Тобто, відпустки минулих років, право на які не втрачено на день звільнення.

Якщо норма права допускає подвійне тлумачення, то суд має застосувати найкраще для інтересів людини.

Цих дій вимагає такий конституційний принцип як верховенство права (стаття 8 Розділу І (Загальні засади) Основного Закону).

Принцип верховенства права пронизує усю Конституцію України, у тому числі і Розділ VIII (правосуддя).

Його сутнісний зміст розкрито у приписах частини 1 статті 6 КАС України.

Цією нормою права встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас суд проведе екскурс діючим законодавством, яке регулює аналогічні правовідносини стосовно інших груп працівників, щоб проаналізувати їх змістовне наповнення.

Така потреба обумовлена перевіркою висновку суду щодо подвійного тлумачення норми права, котра регулює спірні правовідносини.

Так, приписами частини 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки праці.

Приписами частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» (далі Закон 2) визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, знову, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки праці.

Приписами абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, мова йде про компенсацію невикористаної щорічної відпустки за всі роки служби.

Проаналізувавши норми права згаданих трьох законів, можна чітко побачити, що Управління, застосовуючи до спірних правовідносин припис пункту 56 Положення, обрало трактування, яке має ознаки дискримінації по відношенню до інших категорій працівників.

Такий вибір трактування порушує принцип верховенства права.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що при звільненні позивача в Управління виник обов`язок нарахувати та виплатити компенсацію за 2013-2020 роки.

Відповідач не виконав його, тому допустив протиправну бездіяльність.

Що стосується правильності обчислення днів невідбутих щорічних відпусток, то суд зазначає наступне.

Так, приписами пункту 51 Положення встановлено, що тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

З 28 квітня 2017 року ОСОБА_1 набув право на щорічну відпустку у 35 діб (вислуга більше 10 років).

Розрахунок позивача відповідає приписам цієї норми права і інформації, яку надали Управління 2 і Управління стосовно використаної частини відпусток.

Отже, позов належить задовільнити.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. та вартості правничої допомоги 2500 грн. (а.с.4, 10).

Приписами частини 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач дотримався цих вимог.

02 лютого 2022 року (до подання позову) уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Боровським В.А. (а.с.8).

Кошти сплачено за надання правової інформації, консультації і роз`яснень, складання позовної заяви (а.с.9).

Вартість правничої допомоги склала 2500 грн. (а.с.10).

У позовній заяві адвокат структуровано зазначив норми права, які регулюють спірні правовідносини, сутність порушеного права та фактичні обставини справи.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що адвокат надав правничу допомогу на суму 2500 грн.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невідбуту частину щорічних основних відпусток за період з 2013 року по 2020 рік (146 днів).

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невідбуту частину щорічних основних відпусток за період з 2013 року по 2020 рік (146 днів).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3492,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей