Справа № 420/1170/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1170/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18 січня 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати рішення Болградської міської ради Одеської області №Ч 1332 від 29.10.2021 року протиправним;

- зобов`язати Болградську міську раду Одеської області надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.;

- встановити відповідачу строк подання звіту про виконання рішення - 15 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у приватну власність.

Проте, як вказує позивач, листом від 29.10.2021 року за №Ч1332, у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою було протиправно відмовлено.

Позивач не погоджуючись з вказаною відмовою, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що у справі що розглядається, клопотання позивача було розглянуто, проте рішення міської ради у встановленій формі про відмову у наданні дозволу не було прийнято.

Таким чином, на переконання відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу.

Процесуальні дії та клопотання учасників процесу

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року вищевказаний адміністративний позов залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року, продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 днів з дня отримання копії даної ухвали.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

04 квітня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №13168/22), який було направлено позивачу у порядку передбаченому ч.3 ст.162 КАС України.

Станом на 16 травня 2022 року будь-яких інших заяв по суті справи від позивача та відповідача не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

05 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача з клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

До клопотання позивачем було надано:

- копію паспортних даних та РНОКПП заявника;

- копію акту прийому-передачі земельних ділянок;

- графічні матеріали роздруківка знімку екрану Кадастрової карти України.

Листом від 29 жовтня 2021 року за №Ч-1332 Болградська міська рада Одеської області повідомила, що земельна ділянка, про яку йдеться у клопотанні позивача сформована єдиним масивом та має цільове призначення землі запасу (16.00), проте позивач бажає отримати ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (01.03). Вищевказана земельна ділянка потребує зміни цільового призначення згідно норм ч.5 ст.20 Земельного кодексу України. Крім того, вказана в клопотанні ділянка сформована єдиним масивом і для задоволення клопотання необхідно здійснити поділ земельної ділянки відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України, яка в свою чергу не передбачає поділ земельної ділянки зі зміною цільового призначення. Оскільки позивач не є власником або користувачем вищевказаної земельної ділянки, відповідно до положень Земельного кодексу України, позивач не може ініціювати поділ та зміну цільового призначення земельної ділянки, і як наслідок земельна ділянка площею 2,0000 га. не може бути надана позивачу у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У силу пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин та виключену на підставі Закону №1423-IX від 28.04.2021 року) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га. для ведення особистого селянського господарства, проте суд звертає увагу, що якщо земельна ділянка перебуває у користуванні інших осіб додається погодження землекористувача.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні») виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з вимогами частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд звертає увагу, що Земельним кодексом України визначена саме вмотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. При цьому, у випадку надання відмови, відповідач повинен був керуватись лише тими підставами, виключний перелік яких визначено у ст.118 Земельного кодексу України, з відповідним обґрунтуванням.

З листа Болградської міської ради Одеської області від 29.10.2021 року за №Ч-1332 вбачається, що відповідач повідомив позивача, що земельна ділянка, про яку йдеться у клопотанні позивача сформована єдиним масивом та має цільове призначення землі запасу (16.00), проте позивач бажає отримати ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (01.03). Вищевказана земельна ділянка потребує зміни цільового призначення згідно норм ч.5 ст.20 Земельного кодексу України. Крім того, вказана в клопотанні ділянка сформована єдиним масивом і для задоволення клопотання необхідно здійснити поділ земельної ділянки відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України, яка в свою чергу не передбачає поділ земельної ділянки зі зміною цільового призначення. Оскільки позивач не є власником або користувачем вищевказаної земельної ділянки, відповідно до положень Земельного кодексу України, позивач не може ініціювати поділ та зміну цільового призначення земельної ділянки, і як наслідок земельна ділянка площею 2,0000 га. не може бути надана позивачу у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

З даного приводу суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас у ст.3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), за якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Згідно зі ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.а, б ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1, 2 ст.59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності селищної ради, останньою має прийматися відповідне рішення, яке приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу. При цьому, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення відповідної селищної ради.

В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідним клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив ОСОБА_1 відповідь у формі листа. Відсутність належним чином оформленого рішення Болградської міської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки чи відмову у його наданні у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист №Ч-1332 від 29 жовтня 2021 року, в якому Болградська міська рада Одеської області виклала інформацію про неможливість надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку технічної документації для відведення земельної ділянки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові №826/8858/16 від 05.05.2020 року та №826/8108/16 від 18.06.2020 року.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові №800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Крім того, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові №815/3058/17 від 19 лютого 2021 року №560/2477/20 від 08 грудня 2020 року, який полягає у тому, що лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 118 Земельного кодексу України.

У свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку технічної документації чи відмову у його наданні, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

Отже, відповідь на клопотання позивача, оформлена листом не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень щодо відмови у наданні такого дозволу, оскільки фактично рішення відповідачем у встановленому законом порядку не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду поданого позивачем клопотання, зокрема щодо відмови чи надання дозволу на розробку технічної документації землеустрою, а тому, така бездіяльність є протиправною.

Згідно із ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Таким чином, суд визнає, що Болградська міська рада Одеської області належним чином не розглянула клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та не прийняла обґрунтованого рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді клопотання ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року, як того вимагає ст.118 Земельного кодексу України, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою не підлягають задоволенню, з підстав їх передчасності, оскільки відсутнє рішення відповідача щодо відмови у наданні такого дозволу.

В прохальній частині позовної заяви позивач також просить суд встановити відповідачу строк подання звіту про виконання рішення суду 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду відповідно до ст.382 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання Болградську міську раду Одеської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог, проте в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 в загальній сумі 992 грн. 40 коп., що сплачені згідно фіскального чеку №000140238 від 14.01.2022 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Болградської міської ради Одеської області.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6-12, 19, 77, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Болградської міської ради Одеської області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

Зобов`язати Болградську міську раду Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер: :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га. та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Болградської міської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Болградської міської ради Одеської області (вул. Шпитальна, 45, м. Болград, Одеська область, 68702, ).

Суддя С.О. Cтефанов