Справа № 380/6593/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/6593/21 пров. № А/857/22596/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Дзвони» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя у І інстанції Кухар Н.А.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Приватне підприємство «Агрофірма «Дзвони» (далі ПП «Агрофірма «Дзвони») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС) від 12 січня 2021 року №, яким йому зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість (далі ПДВ) за вересень 2020 року на сму 422 593,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 380/6593/21, ухваленим у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, такі позовні вимоги задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ГУ ДПС не доведено, що наявні у контрагента ПП «Агрофірма «Дзвони» ресурси не давали можливості для проведення господарської діяльності з поставки товарів за договорами з позивачем, а також не надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки ФГ «Агрообрій» та про обізнаність позивача, як платника податків, щодо такої та злагодженості дій між ними. Суд дійшов висновку, що господарські операції між ПП «Агрофірма «Дзвони» та ФГ «Агрообрій» мали реальний характер, діяльність позивача спрямована на отримання економічної вигоди від господарської діяльності, що вказує на помилковість висновків податкового органу про вчинення порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ПП «Агрофірма «Дзвони» відмовити.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що за наслідками проведеної ГУ ДПС документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агрофірма «Дзвони» було встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1 - 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК), у результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 422 593 грн за вересень 2020 року.

Ці висновки обґрунтовуються нереальністю господарської операції по придбанню ПП «Агрофірма «Дзвони» у ФГ «Агрообрій» пшениці врожаю 2020 року згідно з договором поставки від 01 вересня 2020 року №0901/01, оскільки перевіркою не встановлено здійснення оплати на рахунок ФГ «Агрообрій» за зазначений товар.

На підставі аналізу баз даних ЄДРПН не встановлено у ПП «Агрофірма «Дзвони», ФГ «Агрообрій» придбання такої номенклатури: пшениця Бонанза», «Кубус», «Еміль», «Колонія», «Продуцент» «Ронін», «Юлія». Згідно із даними складського обліку за ФГ «Агрообрій» не рахується зазначена номенклатура станом на 01 вересня 2020 року.

Наявні у позивача документи хоча й відповідають зовнішнім формальним ознакам, як первинні документи, однак не відображають реального руху товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ) між ПП «Агрофірма «Дзвони» та ФГ «Агрообрій».

Господарські операції між ПП «Агрофірма «Дзвони» та ФГ «Агрообрій» за вересень 2020 року фактично не здійснювались, а тому первинні документи, які виписані ФГ «Агрообрій», не є підставою для бухгалтерського обліку, оскільки, не фіксують факт здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ПП «Агрофірма «Дзвони» є платником ПДВ з основним видом діяльності згідно з КВЕД 01.11 «вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

ГУ ДПС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Агрофірма «Дзвони» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт №2638/13-01-07-02/30394156 від 15 грудня 2020 року.

Під час перевірки контролююий орган дійшов висновку про порушення позивачем пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 198.1 - 198.3 статті 198 ПК, в результаті чого було завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, за вересень 2020 року на суму 422 593 грн.

На підставі висновків, викладених у акті перевірки №2638/13-01-07-02/30394156 від 15 грудня 2020 року, ГУ ДПС 12 січня 2021 року було прийнято ППР №, яким ПП «Агрофірма «Дзвони» зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 422 593 грн.

ПП «Агрофірма «Дзвони» оскаржувало ППР від 12 січня 2021 року № у адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 17 березня 2021 року №6116/6199-00-06-01-02-06 його скаргу було залишено без задоволення.

ПП «Агрофірма «Дзвони» не погодолося із вказаним рішенням контролюючого органу та за захистом своїх прав звернулося до суду з адміністративним позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про необґрунтованість висновків ГУ ДПС щодо нереальності (безтоварності) господарських операцій ПП «Агрофірма «Дзвони» із контрагентому ФГ «Агрообрій», а отже про безпідставність відображення їх результатів у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до пункту 44.2 статті 44 ПК для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами пункту 1.2 статті 1, пунктами 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України о5 червня 1995 року за № 168/704, статей. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За правилами підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпунктом «а» пункту 187.1 статті 187 ПК передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Приписами пункту 198.2 статті 198 ПК (в редакції, діючій на час здійснення господарської операції) регламентовано, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з пунктом 201.6 статті 201 ПК податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як передбачено у пункті 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У пункті 198.6 статті 198 ПК зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, між ФГ «Агрообрій» (Постачальник) та ПП «Агрофірма «Дзвони» (Покупець) було укладено договір поставки № 0901 від 01 вересня 2020 року, за умовами якого Постачальник у порядку та на умовах договору зобов`язувався поставити Покупцю пшеницю врожаю 2020 року, а Покупець прийняти цей товар і сплатити за нього визначену цим договором ціну. До цього договору було укладено Специфікація № 2 від 03 вересня 2020 року.

На підтвердження передачі ФГ «Агрообрій» позивачу на складі ПП «Агрофірма «Дзвони» (Львівська обл., Перемишлянський район, с. Болотня) товару у відповідності до Специфікація № 2 від 03 вересня 2020 року було надано

видаткову накладну № 37 від 28 вересня 2020 року на загальну суму 2535559,50 грн, у тому числі ПДВ 422 593,25 грн;

податкову накладну № 2 від 28 вересня 2020 року на загальну суму 2535559,50 грн, у тому числі ПДВ 422 593,25 грн;

акт № 0928/01 від 28 вересня 2020 року приймання-передачі товару.

Виникнення права власності на отриманий від ФГ «Агрообрій» товар ПП «Агрофірма «Дзвони» відображено даними бухгалтерському обліку та оперативного обліку зерна по складу за серпень-вересень 2020 року.

Окрім того, ПП «Агрофірма «Дзвони» на підтвердження засіяння на власних земельних ділянках отриманого від ФГ «Агрообрій» зерна надало акт № ДЗЛВ-000058 про витрати насіння та садівного матеріалу за 05 жовтня 2020 року, крім пшениці насіння Куїнтус, що зберігається на складі до весняної сівби (оперативний облік зерна на складі серпень-листопад 2020 року).

Виходячи із приписів пункту 3.1 договору поставки №0901 від 01 вересня 2020 року ПП «Агрофірма «Дзвони» здійснювало оплату частково.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків між ФГ «Агрообрій» та ПП «Агрофірма «Дзвони» оплату Специфікації № 2 від 03 вересня 2020 року до договору поставки № 0901 від 01 вересня 2020 року здійснено у повному обсязі, однак наявна заборгованість позивача перед ФГ «Агрообрій» в розмірі 7157559,50 грн з ПДВ. (акт звірки за договором поставки № 0901 від 01 вересня 2020 року за період вересень-грудень 2020 року).

Факт здійснення ПП «Агрофірма «Дзвони» оплати за отриманий товар підтверджується виписками банку за рахунком від 16 жовтня 2020 року, 22 жовтня 2020 року, 30 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 05 листопада 2020 року, 06 листопада 2020 року, 11 листопада 2020 року, 13 листопада 2020 року, 18 листопада 2020 року, 23 листопада 2020 року, 02 грудня 2020 року, 07 грудня 2020 року, 08 грудня 2020 року, 09 грудня 2020 року, 10 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року.

При цьому відповідні суми ПДВ були внесені ПП «Агрофірма «Дзвони» до реєстру отриманих податкових накладних від ФГ «Агрообрій» та включені до складу податкового кредиту відповідного звітного (податкового періоду).

Водночас, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції слушно враховано те, що між ФГ «Агрообрій» (Замовник) та ПП «Агрофірма «Дзвони» (Виконавець) було укладено договір № 07/2018 від 20 липня 2018 року про надання послуг з обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції, за умовами якого Виконавець зобов`язувався надати Замовнику повний комплекс агротехнічних та сільськогосподарських послуг з підготовки ґрунту до сівби, посіву насіння, внесення мінеральних добрив та засобів захисту рослин, вирощування сільськогосподарських культур та збору урожаю (далі послуги) на земельних ділянках Замовника. Усі послуги Виконавець надає власною с/г технікою, паливно-мастильними матеріалами та іншими матеріалами із залученням персоналу за власний рахунок. Сільськогосподарська продукція, що вироблена в процесі надання послуг, є власністю Замовника.

Згідно з додатком № 5 від 29 липня 2019 р року до договору № 07/2018 від 20 липня 2018 року Замовник видав Виконавцю завдання на виконання с/г робіт з вирощування у 2019-2020 р.р. пшениці озимої на 502,7 га земель Замовника у кількості 100,6 т. строком до 30 серпня 2020 року та визначив технічні характеристики пшениці.

Відповідно до додатку № 6 від 24 лютого 2020 року до договору № 07/2018 від 20 липня 2018 року Замовник видав Виконавцю завдання, у тому числі на виконання с/г робіт з вирощування у 2020 році пшениці ярої на 208,4 га земель Замовника у кількості 40 т строком до 30 серпня 2020 року та визначив технічні характеристики пшениці.

Актами надання послуг № 158 від 30 серпня 2020 року та № 186 від 31 серпня 2020 року підтверджується вчасне та повне виконання Виконавцем усього спектру робіт з вирощування пшениці у відповідності до специфікацій № 1 та № 2 до договору № 07/2018 від 20 липня 2018 року.

Окрім ього, 23 липня 2020 року між ПП «Агрофірма «Дзвони» (Зерновий склад) та ФГ «Агрообрій» (Поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 23072020/01, за умовами якого Поклажодавець передає, а Зерновий склад приймає на відповідальне зберігання зерно; у разі необхідності доводить його до кондицій, придатних для тривалого зберігання, шляхом очищення, сушіння за рахунок Поклажодавця; забезпечує зберігання і видачу зерна Поклажодавцю у строки, встановлені договором, та надає послуги по відвантаженню зерна.

За наслідками збору врожаю 2019-2020 року на виконання договору № 07/2018 від 20 липня 2018 року та № 23072020/01 від 23липня 2020 року ПП «Агрофірма «Дзвони» було прийнято від ФГ «Агрообрій» зерно (пшеницю) врожаю 2019-2020 року на зберігання та відповідну доробку, на підтвердження чого надано:

1) щодо пшениці озимої 2 клас: реєстр товарно-транспортних накладних 70 (на зерно, що надійшло, з 01 серпня 2020 року по 09 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 09 серпня 2020 року пшениці 2 630 670 кг.; розпорядження № 70 від 27 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

2) пшениця озима нас. Продуцент: реєстр товарно-транспортних накладних 93 (на зерно за 08 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 08 серпня 2020 року пшениці 119 370 кг; розпорядження № 93 від 26 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

3) пшениця озима нас. Ронін: реєстр товарно-транспортних накладних 91 (на зерно, що надійшло, за 09 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 09 серпня 2020 року пшениці 5650 кг.; розпорядження № 91 від 26 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

4) пшениця озима нас. Юлія: реєстр товарно-транспортних накладних 94 (на зерно, що надійшло,за 05 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 05 серпня 2020 року пшениці 239 420 кг; розпорядження № 94 від 26 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

5) пшениця озима нас. Еміль: реєстр товарно-транспортних накладних 92 (на зерно, що надійшло, за 09 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 09 серпня 2020 року пшениці 4930 кг; розпорядження № 92 від 26 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

6) пшениця озима нас. Куїнтус: реєстр товарно-транспортних накладних 73 (на зерно, що надійшло, за 22 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 22 серпня 2020 року пшениці 80740 кг; розпорядження № 73 від 22 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння;

7) пшениця яра 2 клас: реєстр товарно-транспортних накладних 71 (на зерно, що надійшло, з 21 серпня 2020 року по 22 серпня 2020 року), відомості про лабораторний аналіз зерна; акт приймання-передачі с/г продукції від 22 серпня 2020 року пшениці 1 318 240 кг; розпорядження № 71 від 28 серпня 2020 року на доробку зерна з сушіння.

З урахуванням того, що відповідно до пункту 1.4 договору № 07/2018 від 20 липня 2018 року уся с/г продукція, що вироблена в процесі надання послуг, є власністю ФГ «Агрообрій», апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказане господарство за наслідками збору врожаю 2019-2020 років набуло право власності на пшеницю озима нас. Продуцент в кількості 119 370 кг; пшеницю озиму нас. Ронін в кількості 5 650 кг.; пшеницю озиму нас. Юлія в кількості 239 420 кг; пшеницю озиму нас. Еміль в кількості 4 930 кг та пшеницю озиму нас. Куїнтус в кількості 80 740 кг, що надає можливість виконати умови специфікації №2 від 03 вересня 2020 року до договору поставки № 0901 від 01 вересня 2020 року на загальну суму 2 535 559,50 грн, у тому числі ПДВ 422 593,25 грн, що дозволяло виконати свої обов`язки у спірній господарській операції..

Водночас судом першої інстанції слушно в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 826/11879/13-а, відповідно о яких наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Окрім того, відповідно до висновків Верховного Суду, викледних у постанові від 30 березня 2018 року у справі № 821/2106/13-а, зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім, оскільки господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає наведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Додатково слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник /покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів /робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Принагідно суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно із приписами статті 9 Конституції України та статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Положеннями частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, ЄСПЛ у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Згідно із правовою позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні від 22 січня 209 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У пункті 38 рішення ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року ЄСПЛ вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже, платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію ЄСПЛ, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно апеляційний суд застосовує правову позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; п. 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; п. 23), «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; п. 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, п. 29).

Відповідно до положення Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41) усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 380/6593/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко