Справа № 480/10954/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі по тексту - відповідач0), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 /військова частина НОМЕР_1 щодо затримки повного розрахунку при звільненні та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 /військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 01.01.2013 по 19.09.2021 в кількості 19 календарних днів у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 вересня 2021 року;
- стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 103154,96 грн.;
- стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по день ухвалення рішення по цій справі з розрахунку 436,61 грн за день затримки.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що станом на день звільнення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2013 по 2021 роки, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та грошової компенсації за не отримане речове майно. Позивач звертався із заявою до відповідача про виплату компенсації вартості речового майна, проте виплата грошової компенсації за не отримане речове майно до цього часу не проведена. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права. Разом з тим, оскільки відповідач не виплатив належні позивачу кошти в день його виключення із списків особового складу, на думку позивача, він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
Також у відзиві відповідач додатково повідомив суд, що відповідно до директиви Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.06.2021 року № 89 (гриф) «Про переведення на новий штат органи охорони державного кордону Державної прикордонної служби України» у зв`язку із проведенням організаційно штатних заходів, « ІНФОРМАЦІЯ_4 » перейменовано у «5 прикордонний загін» (а.с. 34).
Позивачем було надано суду відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначив, що згідно довідки відповідача від 04.10.2021 №12/1029 за час проходження служби позивачем в 5 прикордонному загоні з 01.01.2013 по 19.09.2021 відпустка не надавалась та кількість невикористаних днів становить 19 календарних днів. Крім того відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, а також жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на отримання вказаних коштів, що є предметом спору (а.с. 41-42).
В подальшому позивачем було надано суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 47-51), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 /військова частина НОМЕР_1 щодо затримки повного розрахунку при звільненні та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 /військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2015 роки включно в кількості 19 календарних днів у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 вересня 2021 року;
- стягнути з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 у сумі 30 562,70 грн.
Заява обгрунтовується тим, що 30.11.2021 відповідачем було виплачено заборгованість з грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби. Згідно довідки АТ Комерційний Банк ПРИВАТБАНК позивачу 30.11.2021 було виплачено 101 607,64 грн (103 154,96 грн - 1547,32 (1,5% військового збору) (а.с. 47-52).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, згідно посвідчення від 13.01.2016 серії НОМЕР_2 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 8).
Згідно з витягом з наказу начальника 5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.09.2021 року № 430-ОС, штаб-сержанта ОСОБА_1 (П-022391), інспектора прикордонної служби 2 категорії - гранатометника 2 відділення інспекторів прикордонної служби (на бронетранспортах) 4 відділу прикордонної служби прикордонної комендатури швидкого реагування, звільненого з військової служби у запас наказом начальника 5 прикордонного загону від 07.09.2021 року № 405-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракт) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, без права носіння військової форми одягу, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 19.09.2021 року (а.с. 10).
При цьому, як зазначено у даному витязі з наказу, відповідачу відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було виплачено грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки в кількості 84 календарних днів (а.с. 10 (зворотній бік).
Проте, при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено в повному обсязі остаточний розрахунок, а саме не було здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2013-2015 роки.
Відповідно до виписка з карткового рахунку позивача від 30.11.2021 року, відповідачем було виплачено позивачу грошову компенсацію за речове майно у розмірі 101 607,64 грн. 30.11.2021 року (а.с. 52). Про даний факт також зазначено позивачем у заяві про уточнення позовних вимог.
В свою чергу, відповідно до довідки 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 № 12/1029, у 2013 році позивачу надавалась відпустка терміном 7 днів за час проходження служби у 2012 році. За час проходження служби в 5 прикордонному загоні з 01.01.2013 року по 19.09.2021 рік відпустка не надавалась, кількість невикористаних днів становить 19 календарних днів, у тому числі: за час проходження служби у 2013 році - 6 днів; за час проходження служби у 2014 році - 6 днів; за час проходження служби у 2015 році - 7 днів. Також у даній довідці зазначено, що посади, на яких перебував військовослужбовець, за час проходження військової служби з 25.03.2016 року по 19.09.2021 рік не входять до переліку військових посад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702, які надають право на цю відпустку. Грошова компенсація за 2013 - 2015 роки при звільненні не виплачувалась (а.с. 12).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі Закон України № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон України № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку".
Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло у 2012 році, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
З матеріалів справи, а саме з довідки 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 року № 12/1030 суд вбачає, що позивач дійсно проходив військову службу за контрактом у 5 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_1 ) з 16.09.2003 року по 19.09.2021 року на посадах, зокрема: з 10.05.2012 року по 06.02.2015 року - молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - водій відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Нова Слобода» IV категорії (тип В); з 06.02.2015 року по 25.03.2016 року - молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - водій 2 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури («Суми- 1») (а.с. 11).
Відповідно до п. 8 додатку 4 Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, посада молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії - водій відноситься до посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.
Тобто позивач має право на щорічну додаткову відпустку пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
При цьому відповідно до довідки 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 № 12/1029, у 2013 році позивачу надавалась відпустка терміном 7 днів за час проходження служби у 2012 році. За час проходження служби в 5 прикордонному загоні з 01.01.2013 року по 19.09.2021 рік відпустка не надавалась, кількість невикористаних днів становить 19 календарних днів (а.с. 12). Доказів того, що позивачу було виплачено компенсацію за невикористані календарні дні зазначеної додаткової відпустки, відповідачем суду не надано.
В свою чергу, відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби, у т.ч. в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно під час звільнення позивача з військової служби не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2015 роки включно, в кількості 19 календарних днів.
Враховуючи викладене та оскільки у відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що у зв`язку із проведенням організаційно штатних заходів, «Сумський прикордонний загін» перейменовано у «5 прикордонний загін» (а.с. 34), суд доходить висновку, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльність саме 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2015 роки та зобов`язання 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2015 роки включно, в кількості 19 календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19.09.2021 року.
Щодо позовних вимог про стягнення з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 у сумі 30 562,70 грн., суд зазначає наступне.
З позовної заяви суд вбачає, що позивач просить стягнути середній заробіток саме за несвоєчасну виплату грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.
У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного з розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Отже враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку на підставі ст.117 КЗпП України.
З позовної заяви суд вбачає, що позивач просить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 року у сумі 30 562,70 грн. При цьому в наданому суду розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначив, що період затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення по дату розрахунку становить 70 днів, а отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 30 562,70 грн. (436,61 грн. (середньоденне грошове забезпечення х 70 календарних днів затримки). Проте, суд зазначає, що даний розрахунок не відповідає вірній сумі стягнення, оскільки за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 року кількість календарних днів становить 71, а не 70.
У відповідності до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2020 року № 214 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 436,61 грн. (а.с. 15). Отже середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні становить: 436,61 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 71 календарних днів = 30 999,31 грн.
А відтак суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме стягнення з 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 у сумі 30 999,31 грн.
Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність 5-го прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2015 роки.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 20.09.2021 по 29.11.2021 у сумі 30 999,31 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 31 коп.).
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек