Справа № 420/4565/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4565/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді, Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби;

- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 06.04.2021 р. по 22.10.2021 р. ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних силах України. Проте, при звільненні з військової служби позивачеві не здійснено виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби. На звернення адвоката позивача до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із запитом про здійснення відповідної виплати, відповідачем повідомлено, що до Управління подання про виплату матеріальної допомоги та відповідні документи нібито не надходити. На повторне звернення позивача із заявою про здійснення виплати матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби відповідачем відмовлено у зв`язку з нібито порушенням строків надання документів, чим, на переконання позивача, грубо порушено його соціальні права позивача, а саме: право на матеріальну допомогу військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.03.2022 року від представника відповідача Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив, в якому відповідач зазначає, що жодної бездіяльності чи протиправності в діях відповідача немає. Відповідач стверджує, що подання з відповідними документами на ОСОБА_1 від Київського районного територіального центра комплектування та соціальної підтримки (військового комісаріату) до Управління не надходило. 02.02.2022 року на адресу Управління надійшла заява та копії документів ОСОБА_1 щодо надання зазначеної матеріальної допомоги. Згідно подання, наданого в копії, ОСОБА_1 взято на військовий облік 25.10.2021 року. У зв`язку з порушенням строків надання документів виплатити зазначену допомогу згідно з діючим законодавством неможливо. Враховуючи викладене вище, на підставі Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 № 185, ст. 51, 71, 162, 175, 245 КАС України у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії належить відмовити.

13.04.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує наведені представником відповідача обґрунтування. Твердження відповідача, що подання, з відповідними документами на ім`я ОСОБА_1 від Київського районного територіального центра комплектування та соціальної підтримки (військового комісаріату) до Управління не надходило, не підтвердженні належними доказами та суперечать обставинам справи, що наведені у позовні заяві. Також, позивач заперечує порушення строків надання документів для виплатити зазначеної допомогу, на чому наполягає відповідач.

Суд, розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних силах України в період з 06.04.2021 року по 22.10.2021 року (а.с.13).

22.10.2022 року позивача звільнено з лав Збройних силах України в запас за підпунктом «б» за станом здоров`я та взято на військовий облік 25.10.2021 року (а.с.13, 19).

Відповідно до супровідного лиса Київського районного територіального центра комплектування та соціальної підтримки від 03.10.2021 року № 7680 на адресу начальника Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса направлено документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема і подання про виплату матеріальної допомоги, у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби (а.с.25-24).

01.11.2021 року позивач звернувся до Військового комісаріату Київського району ТЦКтаСП із заявою, в якій просив перерахувати грошову допомогу в розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 року на картковий рахунок (а.с.22).

Також, 24.01.2022 року адвокат позивача звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса з адвокатським запитом, в якому просив повідомити наступну інформацію:

- чи направлялися Військовим комісаріатом Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеса до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема його заява про перерахунок матеріальної допомоги від 01.11.2021;

- якщо дані документи до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса направлялись, то яке рішення було прийнято за результатами їх розгляду: чи була перерахована ОСОБА_1 грошова допомога на його картковий рахунок (а.с.25).

31.01.2022 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса на адвокатський запит надано відповідь за № 352/13-08, в якій повідомлено, що подання про виплату матеріальної допомоги та відповідні документи, що визначені постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходили (а.с.31).

01.02.2022 року ОСОБА_1 , звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса із заявою, в якій просив:

1. прийняти документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , зокрема його заяву про перерахунок матеріальної допомоги до Військового комісаріату Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеса від 01.11.2021 року та подання за встановленою формою від 03.11.2021 року №1680;

2. здійснити ОСОБА_1 виплату матеріальної допомоги у зв`язку із звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк (а.с.32-33).

Управління соціального захисту населення в Київському районі м.Одеса на заяву позивача надано відповідь від 15.02.2022 року № 420/13-08, в якій повідомлено, що надання матеріальної допомоги особам, звільненим з військової служби регламентується Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби №185 від 08.04.2015 року. Відповідно до п.5 Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється органами соціального захисту населення протягом місяця з дня взяття відповідної особи на військовий облік. Пунктом 6 порядку визначено, що військові комісари протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік звертаються до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги та відповідними документами. Згідно подання, наданого в копії, позивача взято на військовий облік 25.10.2021 року. Отже, відповідно до чинного законодавства виплатити ОСОБА_1 зазначену допомогу не уявляється можливим у зв`язку з порушенням строків надання документів (а.с.35).

Також, в матеріалах справи наявна відповідь Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеса №4/224 від 07.02.2022 року на адвокатський запит від 25.01.2022 року, в якій повідомлено, що такі документи, були підготовлені та направлені до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9), а саме: заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 01.11.2021 року та подання Київського РТЦКтаСП про виплату матеріальної допомоги громадянам України, які звільнилися з військової строкової служби за встановленою формою (вихідний № 1680 від 03.11.2021 року) (а.с.38).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Постановою КМУ від 8 квітня 2015 року № 185 затверджено Поряок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою Виплата матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби (далі - бюджетні кошти) (далі Порядок № 185).

Відповідно до пунктів 5 та 6 Порядоку № 185, виплата матеріальної допомоги здійснюється органами соціального захисту населення протягом місяця з дня взяття відповідної особи на військовий облік за місцем проживання у встановленому законодавством порядку.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік відповідно до пункту 5 цього Порядку звертаються до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги за формою згідно з додатком, до якого додаються подані заявником:

довідка з місця роботи про отримувану середню заробітну плату;

копія трудової книжки, завірена за останнім місцем роботи;

заява про перерахування матеріальної допомоги на рахунок у банку.

Отже, для громадян України, які звільнилися з військової строкової служби, єдиною обов`язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є необхідність стати на військовий облік за місцем проживання у встановленому законодавством порядку.

В свою чергу, Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки протягом 10 днів з дати взяття особи на військовий облік має звернутись до органів соціального захисту населення з поданням про виплату матеріальної допомоги за формою згідно з додатком та відповідними документами.

Як встановлено судом, 22.10.2022 року позивача звільнено з лав Збройних силах України та взято на військовий облік 25.10.2021 року.

Київський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки супровідним листом від 03.10.2021 року № 7680 направив на адресу начальника Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса документи щодо забезпечення соціальних гарантій звільненим з військової строкової служби, встановлених постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 на громадянина ОСОБА_1 , зокрема і подання про виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби.

Крім того, Київським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеса на адвокатський запит від 25.01.2022 року, повідомлено, що заяву військовозобов`язаного ОСОБА_1 від 01.11.2021 року та подання Київського РТЦКтаСП про виплату матеріальної допомоги громадянам України, які звільнилися з військової строкової служби за встановленою формою підготовлено та направлено до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 9) (вихідний № 1680 від 03.11.2021 року).

Отже, позивачем та Київським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки м. Одеса вчасно виконано приписи Порядку №185 щодо виплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби.

Проте, така виплата Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради не була проведена.

Як зазначено відповідачем у відзиві, підставою невиплати позивачеві матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби є ненадходження подання про виплату матеріальної допомоги та відповідних документи, що визначені постановою КМУ від 08.04.2015 року №185 «Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби» на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На самостійне звернення позивача 02.02.2022 року до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради останнім відмолено у виплаті матеріальної допомоги у зв`язку зі звільненням із військової строкової служби у зв`язку з порушенням строків надання документів.

Суд зазначає, що право позивача на нарахування та виплату матеріальної допомоги, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що їх можна вважати «майном» у значені цього положення, отже, не невиплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ по справі «Сук проти України» від 10.03.2011р. (за заявою №10972/05), згідно з якою, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Водночас, суд зазначає, що друге речення першого пункту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», яке дозволяє позбавити майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт зазначає, що держава має право здійснювати контроль за використанням майном шляхом введення в дію «законів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки втручання у право позивача не може бути визнано таким, що відповідає закону.

Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, передбачено право позивача на отримання матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року "Брумареску проти Румунії"). Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови").

Досліджуючи принцип правової визначеності у вказаних правовідносинах, суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень має діяти лише в рамках, наданих йому законодавством повноважень.

Таким чином, своєчасно надаючи повний пакет документів для отримання матеріальної допомоги у відповідності до норм Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям, звільненим з військової строкової служби, позивач має право на виплату матеріальної допомоги.

Посилання відповідача на неотримання пакету документів від Військового комісаріату Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеса на громадянина ОСОБА_1 , суд вважає необґрунтованою підставою для ненарахування позивачеві матеріальної допомоги, як звільненому з військової строкової служби, оскільки, в матеріалах справи наявні докази вчасного направлення відповідачу зазначених документів.

Своєю протиправною відмовою відповідачами порушено передбачуване позивачем право на отримання матеріальної допомоги та затягування процесу отримання вказаної державної допомоги позивачу.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що дія це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

Беручи до уваги, що позивач має право на виплату матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій визнати протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби та зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк.

Щодо стягнення виплат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справітДвойних проти України, від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду від 17.09.2019 по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24.03.2020, по справі №320/3271/19 від 07.05.2020.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат адвокатом надано до суду: договір про подання професійної правничої допомоги від 24.01.2022 року, додатку до договору про подання професійної правничої допомоги від 24.01.2022 року

Суд зазначає, що з огляду на договір про подання професійної правничої допомоги від 24.01.2022 року, додатку до договору про подання професійної правничої допомоги від 24.01.2022 року винагорода адвоката складає 4500,00 грн.

За квитанцією від 15.02.2022 року вказана сума сплачена клієнтом адвокату.

Доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу адвокатом до суду не надано.

Судом враховано, що така категорія адміністративних справ є пошириною, а, отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

Заявником документально та нормативно не обґрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги.

Також, суд вважає вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначену у наданих до суду документах, не співмірною з фактично виконаними послугами та роботами.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 4500,00 грн. є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у суду відсутні підстави для вирішення питання про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 173-183, 192-228, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною відмову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у зв`язку з його звільненням із військової строкової служби шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок у форматі IBAN № НОМЕР_1 , відкритий в ПриватБанк.

Відповідно до ст. 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи беспосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул..Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65022, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 16.05.2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо