Справа № 756/16024/21
Суддя: Банасько І. М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/756/13/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судових засідань Слуцького О.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

20.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Просить суд скасувати постанову серії 1КІ № від 17 жовтня 2021 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача - закрити.

Вимоги позову мотивовані тим, що 17.10.2021 інспектором з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМДА Полторацьким А.О. винесено постанову відносно позивача у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 15.10.б ПДР. Позивач стверджує, що постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Як вказує позивач, згідно постанови він порушив п. 15.10.б ПДР, який визначає заборону паркування на тротуарах, крім місць, позначених відповідними знаками, встановленими табличками. Але пункт 15.10.в ПДР забороняє стоянку на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри. У випадку позивача легковий автомобіль стояв на тротуарі, де для пішоходів залишилося 2 метри вільного простору. Крім того, інспектор надав докази стоянки у вигляді трьох фотографій його автомобіля через програму «Київ цифровий», які були зроблені протягом 2 хвилин, а згідно визначення ПДР у п. 1.10 стоянкою називається зупинка, яка триває більше ніж 5 хвилин. Також, позивач вказує, що факт винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням права особи, яка притягується до відповідальності. Окрім того, нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити незгоду із винуватістю у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.11.2021 за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

17.12.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Зі змісту матеріалів фото фіксації вбачається, що транспортний засіб «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , який зареєстровано за позивачем, залишено для стоянки на тротуарі, де немає місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками. В обґрунтування вказаного зазначив, що відповідно до п.11.13 ПДР рух тротуарами заборонений, тому на тротуарах дозволяється виїжджати тільки двома колесами передньою або бічною частиною автомобіля, та звертає увагу суду на те, що з доданих до позову фотоматеріалів вбачається, що позивач здійснив стоянку свого транспортного засобу усією його проекцією на тротуарі повністю ( чотирма колесами) , а не на краю тротуару на що вказує позивач. Крім того вказував, що згідно п. 15.10 ПДР стоянка на тротуарі дозволена тільки в тих місцях де є відповідний дорожній знак, встановлений з табличкою. Вважає, що оскільки позивачем була здійснена стоянка транспортного засобу в місці, де такий знак відсутній, останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, а відтак підстави для скасування оскаржуваних постанов відсутні.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено 3 (три) світлини із зображенням автомобіля «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , який припаркований на тротуарі.

28.12.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, де останній наголошує на тому, що у п. 1.10 ПДР встановлено, що стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хв, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; тротуар - елемент дороги, при значений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном. Інспектор з паркування надав данні фото фіксації, які за часовим проміжком не можуть підтвердити, що транспортний засіб був саме в стані стоянки, а не зупинки, оскільки може документально підтвердити тільки зупинку транспортного засобу. Якщо інспектор не може підтвердити стан автомобіля, як стоянку, то він не може застосовувати порушення п. 15.10.б, який забороняє саме стоянку транспортного засобу на тротуарі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Як вбачається з постанови серії 1КІ № - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.10.2021 о 17.03 по вул. Золотоустівська, 34 в м. Києві, транспортний засіб «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , поставив на стоянку на тротуарі, де нема місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, чим порушив п. 15.10 б) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

За вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.

Позивачу інкримінується здійснення стоянки на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), тобто порушення вимог п.п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху.

Згідно пп. «б» п. 15.10 ПДР стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до п. 1.10 ПДР тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Згідно п. 1.10 ПДР стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

В якості доказів на підтвердження порушення позивачем правил стоянки відповідачем додано до відзиву світлини, на яких зображено автомобіль «Пежо», д.н. НОМЕР_1 .

Так, на вказаних фото зображено автомобіль «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , зазначено дату - 17.10.2021 та час - 17:02:35, 17:02:42, 17:02:55.

Судом встановлено, що проміжок між часом здійснення фото фіксації адміністративного правопорушення, а саме порушення правил стоянки, становить менше однієї хвилини.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (абз. 1 ст. 9 КУпАП).

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це зовнішні ознаки та обставини які характеризують адміністративне правопорушення.

Так, стаття 122 КУпАП передбачає настання відповідальності за порушення, зокрема, правил стоянки транспортних засобів.

Натомість, представником відповідача не надано до суду належних та достатніх доказів того, що позивачем здійснено саме стоянку на проміжок часу, більший ніж 5 хвилин, на тротуарі по вул. Золотоустівській, 34 в м. Києві 17.10.2021 о 17.03 год.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача про відсутність належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення є обґрунтованими з огляду на те, що відсутні докази того, що автомобіль «Пежо», д.н. НОМЕР_1 , здійснював саме стоянку.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушення позивачем п. 15.10 б) ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не підтверджено належними та достатніми доказами.

За таких обставин оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вимога позивача про закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає задоволенню, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення суду не надано.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення ч. 4 ст. 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбаченого статтею 122 КУпАП, у відповідача відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, ч. 1, ст. 122, 251, 265, 283 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії 1КІ № від 17.10.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Закрити провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя І.М. Банасько