Справа № 380/12065/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12065/21 пров. № А/857/1969/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року (головуючого судді Кравціва О.Р., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 11 хв. за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів повний текст рішення складено 28.12.2021) у справі №380/12065/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.07.2021 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.05.2021 №0-1304 відповідача про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонер, є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворювання та згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується що у його приватній власності з 29.12.2006 є нежиле приміщення загальною площею 3678,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 17.12.2021 №2399, у вищевказаних нежитлових приміщеннях з 2018 року по даний час знаходиться козяча ферма, а отже, вони класифікуються за їх функціональним призначенням, як будівлі для тваринництва.

Рішенням Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №5 від 15.01.2015 встановлено та затверджено місцеві податки та збори, зокрема податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Відповідно до додатку 2 до вказаного рішення для фізичних осіб власників в тому числі нежитлових приміщень площа яких перевищує 200 кв. м. ставка податку встановлена у розмірі 0,164% розміру мінімальної заробітної плати та надалі місцевий податок був встановлений рішеннями цього ж органу №481 від 23.06.2017, №121 від 15.06.2018, №192 від 18.06.2019. Затверджені вказаними рішеннями також і ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

18.05.2021 Головне управління ДПС у Львівській області винесло податкове повідомлення-рішення №0-1304 яким визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 159253,26 грн., а за податковий період 2018 рік сума податкового зобов`язання становить 136946,83 грн., за 2019 рік 153499,63 грн., за 2020 рік 159253,26 грн., всього: 449699,72 грн.

Позивач вважає таке рішення контролюючого органу протиправним, тому звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними виходячи з наступного.

Згідно із статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У відповідності до підпунктів 8.1, 8.3 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених вказаним Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно із підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу статті 265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених вказаним Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному вказаним Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 вказаного Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII вказаного Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пунктів 266.1.1, 266.2, 266.3.1, 266.3.2, 266.5.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

З аналізу вказаних норм видно, що встановлення податку на майно, зокрема, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №814/2040/16 та від 04 грудня 2018 року у справі №649/593/16-а.

Так, наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи Будівлі нежитлові інші (код 127) належить клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства , що включає підкласи: 1271.1 Будівлі для тваринництва; 1271.2 Будівлі для птахівництва; 1271.3 Будівлі для зберігання зерна; 1271.4 Будівлі силосні та сінажні; 1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства; 1271.6 Будівлі тепличного господарства; 1271.7 Будівлі рибного господарства; 1271.8 Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва; 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) Будівлі нежитлові належить клас (код 1271) Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства , який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, неспростовним у даному випадку є той факт що позивачу належить нежитлова нерухомість - нежитлове приміщення, у якому знаходиться козяча ферма загальною площею 3678,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також зведеним оціночним актом на будинковолодіння №175 та вищезгаданою довідкою Славської селищної ради №2399 від 19.12.2021.

З долучених до матеріалів справи розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 встановлено, що у 2018-2020 роках при розрахунку відповідачем податку застосовано ставку 1,000% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року.

Згідно рішень Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №481 від 23.06.2017 встановлено на території Тухлянської сільської ради податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки). Вказаним рішенням затверджено додаток 1.1 яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб за будівлі нежитлові (код 12) становить: 1 зона 0,025%, 2 зона х, 3 зона х (аркуші справи 42-52).

Відповідно до ДК БС козяча ферма відноситься до класу 12 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства).

Рішенням Тухлянської сільської ради №121 від 15.06.2018 встановлено на території Тухлянської сільської ради податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2019 рік. Вказаним рішенням затверджено додаток 1 яким визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб власників інших нежитлових будівель для тваринництва (код 127.1) становить: 1 зона 0,500%, 2 зона 0, 3 зона 0.

Відповідно до ДК БС козяча ферма відноситься до класу 1271.1 (1 будівлі, 12 будівлі нежитлові, 127 будівлі нежитлові інші, 1271 будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, 1271.1 - будівлі для тваринництва).

Рішенням Тухлянської сільської ради №192 від 18.06.2019 встановлено ставки та пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік. Вказаним рішенням затверджено додаток 1 яким затверджені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і яким визначено, що ставка податку для фізичних осіб власників інших нежитлових будівель сільського господарського призначення, лісівництва та рибного господарства та рибного господарства для тваринництва (код 1271.1) становить: 1 зона 0,500%, 2 зона 0, 3 зона 0.

Проаналізувавши вищевказані рішення судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що із їх змісту важко встановити та конкретизувати, якій саме відсотковій ставці оподаткування підлягає нерухомість позивача відповідно до її класифікації, та її визначення не належить у даному випадку до компетенції суду в межах спору що розглядається, а апелянтом не наведено спростувань в апеляційній скарзі.

Однак, суд наголошує, що кожним з вище перелічених рішень, крім іншого встановлено, що нежитлові приміщення обкладаються податком 1,000% тільки якщо вони є у власності юридичних осіб, а позивача не можна віднести до юридичних осіб.

Апелянт посилається на загальні норми ПК України, які встановлюють обов`язок позивача сплачувати податок та його обов`язок нараховувати самостійно суми зі сплати податку у випадку, якщо такі не сплачені платником добровільно у встановлені строки.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач допустимими та належними доказами не довів правомірності свого рішення, не вказав, чому до позивача не застосовується підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, також не встановив та не конкретизував, якій саме відсотковій ставці оподаткування підлягає нерухомість позивача відповідно до її класифікації, та її визначення згідно рішень Тухлянської сільської ради, адже відповідно до довідки Славської селищної ради Стрийського району Львівської області від 17.12.2021 №2399, у вищевказаних нежитлових приміщеннях з 2018 року по даний час знаходиться козяча ферма, а отже, вони класифікуються за їх функціональним призначенням, як будівлі для тваринництва, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №820/3706/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/12065/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк