Справа № 620/999/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/999/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 13.01.2022 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі Чернігівський ОТЦКтСП, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей'', форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 №379;

- зобов`язати відповідача видати їй посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей'', форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 №379 ''Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби''.

Позовні вимоги мотивовані тим, що належним чином оформленими документами підтверджується її право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому відмова відповідача у видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою.

Ухвалою суду від 24.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Від відповідача у встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву, у якому Чернігівський ОТЦКтСП позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідно до висновку експерта під час судово-токсилогічного дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,51‰. У зв`язку з наведеним, відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на позивача не поширюється право на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ветерана війни-учасника бойових дій ОСОБА_2 (а.с. 8-10)

Відповідно до Витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК від 22.06.2020 №258, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок вогнепального поранення голови. Поранення одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 18).

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 у справі №620/4526/21 Управлінням соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради видано ОСОБА_1 «Посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни» (а.с. 5, 27-30).

14.01.2021 та 05.03.2021 позивач звернулась до ОСОБА_3 із заявою про вирішення питання щодо встановлення їй статусу члена родини загиблого ветерана війни. До заяви ОСОБА_1 було додано відповідний пакет документів (а.с. 11-14).

Листом від 05.01.2022 за №5/48с відповідач повідомив про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання спірного посвідчення, оскільки в ході опрацювання наданих документів встановлено, що смерть військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_2 настала внаслідок травми від навмисного самоушкодження шляхом пострілу із вогнепальної зброї (лікарське свідоцтво про смерть №85, видане 26.03.2019). Відповідно до висновку експерта №75 від 25.03.2019, під час судово-токсикологічного дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_2 встановлено етиловий спирт у концентрації 2,51‰, що можна розцінювати як сильне алкогольне сп`яніння (а.с. 32-33).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України унормовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 2 Закону №2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною другою статті 3 Закону №2011-ХІІ установлено, що його дія не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Так, відповідно до частини третьої статті 1, частини третьої статті 24 вказаного Закону військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до матеріалів справи, позивачка є матір`ю загиблого 22.03.2019 військовослужбовця старшого сержанта ОСОБА_2 (а.с. 8). На момент смерті ОСОБА_2 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Костянтинівка, Донецька область, у зв`язку із чим відповідно до пункту 3 частини четвертої стаття 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважався таким, що виконував обов`язки військової служби (а.с. 16, 26).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 26.03.2019 №85, причина смерті ОСОБА_2 «Вогнепальне порання голови» (а.с. 20).

При цьому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 25.03.2019 №75 під час судово-токсикологічного дослідження крові від трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,51‰, що відносно живої людини можна розцінювати як сильне алкогольне сп`яніння. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідаючи на питання: «Чи міг ОСОБА_4 самостійно спричинити собі вогнепальні тілесні ушкодження?» судово-медичний експерт зазначив, що «не може повністю виключити факт спричинення тілесних ушкоджень самостійними діями потерпілого, однак разом з цим не виключений і інший механізм утворення тілесних ушкоджень» (а.с. 44-47).

Відповідно до витягу з Протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 22.06.2020 №258, поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 «Вогнепальне порання голови», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 18).

Отже, ОСОБА_2 загинув під час проходження військової служби в Збройних Силах України, перебуваючи у відрядженні в зоні АТО-ООС.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

За змістом статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється також на сім`ї військовослужбовців Збройних Сил України, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.

Відповідно до частини 13 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Враховуючи вищенаведене та зібрані докази, суд вважає, що позивачка як мати загиблого під час проходження військової служби військовослужбовця має право на соціальний захист відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відмовляючи позивачу у видачі пільгового посвідчення, Чернігівський ОТЦКтСП виходив із того, що дія Закону №2011-ХІІ не поширюється на ОСОБА_1 , оскільки смерть її сина сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння чи є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Разом з тим, суд таку позицію відповідача вважає необґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б однозначно свідчили, що смерть старшого сержанта ОСОБА_2 пов`язана із вчиненням ним дій (навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження) у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок експерта від 25.03.2019 №75, на який посилається відповідач, підтверджує наявність етилового спирту в крові ОСОБА_2 на момент смерті у концентрації 2,51‰ (сильне алкогольне сп`яніння). Разом з тим, відповідно до того ж висновку, експертиза не виключала інший механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , окрім самостійних дій. Відповідно до пункту 19 висновку, враховуючи наявність двох окремих ран в скроневій області голови, експерт припускав, що на момент пострілів взаємно розташування зброї та потерпілого змінювалось (а.с. 44-47).

Крім того, суд звертає увагу, що лікарське свідоцтво про смерть від 26.03.2019 №85 також не містить інформації щодо навмисного самоушкодження військовослужбовця ОСОБА_2 . У ньому лише зазначено, що причиною смерті є «Вогнепальне поранення голови» (а.с. 20).

Згідно із витягом із протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 22.06.2020 №258, поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 «Вогнепальне порання голови», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Вказана обставина не є спірною між сторонами.

З огляду на викладене вище, відповідно до приписів частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача поширюється дія вказаного закону, а тому наявні підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу «Член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» та видачі відповідного посвідчення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у видачі пільгового посвідчення є протиправною, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розполіду судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 у видачі їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Зобов`язати Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 17 травня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 68, м. Чернігів, 14013).

Суддя С.В. Бородавкіна