Справа № 620/16103/21
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року Чернігів Справа № 620/16103/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно умов про призначення пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу для обчислення стажу для призначення пенсії за віком до загального стажу період роботи водієм легкового автомобілю в кооперативі «Лада» з 01.11.1989 по 01.01.1993.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що незважаючи на надані підтверджуючі його стаж роботи в кооперативі «Лада» з 01.11.1989 по 01.01.1993 документи, відповідачем йому було протиправно відмовлено у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем подано відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки період роботи позивача з 01.11.1989 по 01.01.1993 на посаді водія легкового автомобіля в кооперативі «Лада», Головним управлінням не зараховано до загального стажу, оскільки в трудовій книжці записи про спірний період проведені з порушенням вимог Інструкції, уточнюючі довідки на підтвердження спірного періоду не надавались. Враховуючи відсутність необхідного страхового стажу 28 років для призначення пенсії, Головним управлінням було прийняте правомірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058. Також, зазначає, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 20.10.2021, але в позовних вимогах він просить призначити пенсію починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, що суперечить статті 45 Закону № 1058, в якій зазначено, що пенсія призначається з дня звернення за призначенням пенсії.

У відповіді на відзив позивач, заперечуючи проти аргументів відповідача, позовні вимоги просив задовольнити.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.08.2021 пенсійним органом прийнято Рішення № 89, згідно з яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії. При цьому, датою звернення до територіальних органів ПФУ України значиться 17.08.2021. Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років 2 місяці 18 днів. Страховий стаж особи становить 17 років 7 місяців 11 днів (а.с. 10).

Листом від 16.09.2021 (а.с. 5) ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача про те, що згідно з Рішенням від 13.09.2021 (а.с. 8) йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.11.1989 по 01.01.1993, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58, а саме: наявне виправлення в номері наказу про прийом на роботу, яке не завірено належним чином.

Згідно з Розпискою-повідомленням 20.10.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області прийнято і зареєстровано заяву позивача про призначення пенсії (а.с. 21).

25.10.2021 пенсійним органом прийнято Рішення № 89, згідно з яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У вказаному Рішенні зазначено, що вік заявника становить 60 років 04 місяці 21 день. Страховий стаж 23 роки 07 місяців 02 дні. Відмова у призначенні пенсії обґрунтована тим, що до страхового стажу не зараховано: період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1983, з 01.11.1989 по 01.01.1993, оскільки міститься виправлення в номері наказу на зарахування та перевищений термін між датою зарахування та датою наказу на зарахування (06.12.1989), між датою звільнення та датою наказу на звільнення (01.11.1992), що не відповідає вимогам пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58. Довідку № 5 від 19.10.2021, виданої ПБП «Планета-Авто» за період роботи з 01.11.1989 по 01.01.1993 не прийнято до розгляду, в довідці не зазначено ПІБ кому видана довідка, довідку видано ПБП «Планета-авто» за період роботи в кооперативі «Лада», відсутнє посилання на підставі яких документів видана довідка (а.с. 7).

Про прийняте Рішення від 25.10.2021 № 89 позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 28.10.2021 (а.с. 6).

Відповідно до Трудової книжки від 02.08.1983 серії НОМЕР_1 (а.с. 17-19) позивач:

31.10.1989 звільнений з Чернігівського обласного центру здоров`я у зв`язку з переводом до кооперативу «Лада» (запис № 11);

01.11.1989 прийнятий на посаду водія легкового автомобіля до кооперативу «Лада», підставою значиться наказ від «06.ХІІ.89» № 19 (запис № 12);

01.01.1993 звільнений у зв`язку з переводом до кооперативу «Планета» (запис № 13);

02.01.1993 прийнятий в члени кооперативу «Планета» водієм легкового автомобіля переводом із кооперативу «Лада» (запис № 14).

19.10.2021 ПБП «Планета-авто» видано довідку № 5 відповідно до якої ОСОБА_2 підтверджує те, що ОСОБА_1 дійсно працював в кооперативі «Лада» водієм легкового автомобіля з 01.11.1989 по 01.01.1993 (а.с. 12).

Вважаючи дії пенсійного органу протиправними щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 у справі № 439/905/17, від 09.06.2021 у справі № 488/3973/13-а.

Таким чином, суд зауважує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

У спірний період порядок ведення трудових книжок був передбачений положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252 із змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990) (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.2 вказаної Інструкції у трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виробляються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: «1984.05.01», у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984».

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктами 2.5 та 2.7 Інструкції № 162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що стоїть вище, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції № 162 у розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після вказівки відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)» і в графі 4 повторюється дата номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесено до трудової книжки.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер (пункт 2.26 Інструкції № 162).

З даних, які містяться в трудовій книжці, наявна можливість встановити факт роботи позивача у період з 01.11.1989 по 01.01.1993 водієм легкового автомобілю в кооперативі «Лада». При цьому, суд зауважує, що записи у розділах «№ запису», «Дата (число, місяць, рік)», «Відомості про прийом на роботу, про переведення на іншу роботу, про звільнення» не містять дефектів. Крім того, записи № 12 та № 13 щодо дат прийняття та звільнення позивача з кооперативу «Лада» узгоджуються та не містять суперечностей із записами № 11 та № 14 про звільнення та про прийняття його на роботу відповідно до інших установ.

Разом з тим, щодо дефектів, які містяться в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» та на які вказує пенсійний орган, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог пункту 8.1 Інструкції № 162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців». Так, у пункті 18 вказаного документу передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 (справа № 677/277/17), від 17.07.2018 (справа № 220/989/17), від 19.12.2019 (справа № 307/541/17).

Враховуючи вказане вище та з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що період роботи позивача водієм легкового автомобіля в кооперативі «Лада» з 01.11.1989 по 01.01.1993 підлягає зарахуванню до його страхового стажу. А тому, відповідач, діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши спірний період роботи позивача до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З приводу позовної вимоги зобов`язати пенсійний орган призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, суд зазначає таке.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно умов про призначення пенсії за віком; зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи водієм легкового автомобіля в кооперативі «Лада» з 01.11.1989 по 01.01.1993 та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

Квитанцією від 08.11.2021 (а.с. 4) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 5, 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно умов про призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи водієм легкового автомобіля в кооперативі «Лада» з 01.11.1989 по 01.01.1993 та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 800,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 17.05.2022.

Суддя Ю. О. Скалозуб