Справа № 580/2134/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

16 травня 2022 року справа № 580/2134/22

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

25 січня 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати акт форми Н-5* від 17.01.2022 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався з 02.06.2020 близько 22 год. 40 хв.;

2) визнати протиправним та скасувати акт форми НТ* від 17.01.2022 № 39/26 про нещасний випадок невиробничого характеру;

3) зобов`язати Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 02.06.2020 близько 22 год. 40 хв. та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у своєму рішенні.

4) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

5) зобов`язати Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в зобов`язальній частині.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У прийнятті позовної заяви слід відмовити з таких підстав.

Позивачка звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції України, Департаменту патрульної поліції, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати акт від 12.10.2020 форми Н-5* розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 02.06.2020 близько 22 год 40 хв;

- визнати протиправним та скасувати акт від 12.10.2020 форми НТ* № 724/26 про нещасний випадок невиробничого характеру;

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління патрульної поліції від 21.08.2020 № 20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- зобов`язати УПП в Черкаській області ДПП провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 02.06.2020 близько 22 год 40 хв та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі №580/806/21 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №580/806/21 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року скасовано та ухвалино нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано акт форми H-5* від 12 жовтня 2020 року розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався з ОСОБА_1 02 червня 2020 року близько 22 год. 40 хв. Визнано протиправним та скасовано акт форми HT* від 12 жовтня 2020 року №724/26 про нещасний випадок невиробничого характеру. Зобов`язано Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (18002, м.Черкаси, вул.Лесі Українки, 21, ) провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 02 червня 2020 року близько 22 год. 40 хв. та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 червня 2002 року №1346, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у даній постанові.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження .

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині 1 статті 11 цього Закону йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суддя звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як убачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №580/806/21, судом встановлено, «що нещасний випадок, який мав місце 02.06.2020, а саме отримання позивачем травм внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , стався в момент несення ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) служби відповідно до розстановки сил та засобів з 19:00 год. 02.06.2020 по 07:00 год. 03.06.2020, при виконанні нею обов`язків щодо припинення або запобігання правопорушенням та охорони і забезпечення громадського порядку внаслідок реагування на виклик Адмінправопорушення, який о 22:19 год. надійшов на службовий планшет.

Наведені обставини відповідають встановленим у п.3.9 Порядку № 1346 ознакам того, що нещасний випадок стався при виконанні службових обов`язків.

При цьому, окремі порушення позивачем нормативних актів, які регулюють її діяльність, як співробітника поліції, зокрема, в частині не здійснення відеофіксації та не дотримання безпечної дистанції, не є тими обставинами, які призвели до вчинення щодо неї протиправних дій з боку ОСОБА_3 , позаяк відповідні дії позивача не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку, внаслідок чого відсутні підстави вважати, що такий нещасний випадок стався з позивачем внаслідок порушення нею службової (трудової) дисципліни.

З наведеного вбачається безпідставність застосування п.3.11 Порядку № 1346, відповідно до якого Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався, зокрема, унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни».

Таким чином, оскаржувані акти форми Н-5* від 17.01.2022 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався з 02.06.2020 близько 22 год. 40 хв. та форми НТ* від 17.01.2022 № 39/26 про нещасний випадок невиробничого характеру, прийняті на виконання судового рішення по справі № 580/806/21, підлягають оскарженню відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини 5 статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини 6 цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суддя також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 1291 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суддя дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суддя зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування актів, складених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, суддя зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Таким чином, для захисту порушених прав при виконанні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №580/806/21, позивач має право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020 у справі №580/3625/19.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що для захисту порушених позивач має звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування актів, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою, доданими до неї матеріалами повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО