Справа № 600/1581/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 травня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1581/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Дністровської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Комісії з питань проходження альтернативної (невійськової) служби Дністровської районної державної адміністрації №2 від 24.01.2022 року Про продовження терміну проходження альтернативної (невійськової) служби ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду і доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача подано заяву про поновлення строку на оскарження рішення відповідача, у якій заявник просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновити його.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом зазначено про введення з 24.02.2022 року в Україні воєнного стану та перебування позивача і його представника протягом тривалого часу в бомбосховищі, що, враховуючи екстремальні умови, унеможливило їх підготувати та подати даний позов до суду у межах визначеного законом строку.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Згідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З доданих до позову матеріалів вбачається, що оскаржуваним рішенням від 24.01.2022 року №2 позивачу продовжено термін проходження альтернативної (невійськової) служби до 01.10.2022 року.

Отже, предмет даного спору стосується проходження позивачем альтернативної (невійськової) служби, тобто публічної служби. Тому, для звернення до суду з цим позовом встановлюється місячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено у заяві про поновлення строку на оскарження рішення відповідача, з оскаржуваним рішенням позивач ознайомився 25.01.2022 року.

Таким чином, перебіг строку звернення до адміністративного суду з даним позовом почався 26.01.2022 року.

Відтак, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 26.01.2022 року по 28.02.2022 року (26.02.2022 року та 27.02.2022 року субота та неділя, тобто вихідні дні).

Згідно відбитку штемпеля на конверті даний позов подано до суду 08.04.2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому суд звертає увагу на те, що період пропуску строку складає більше одного місяця.

Надаючи оцінку доводам заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, варто зазначити наступне.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Суд звертає увагу на те, що у поданій заяві в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом зазначено про введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року та перебування позивача і його представника протягом тривалого часу в бомбосховищі, що, враховуючи екстремальні умови, унеможливило їх підготувати та подати даний позов до суду у межах визначеного законом строку.

Так, дійсно Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Поряд з цим у подані заяві не зазначено жодних причин неможливості ОСОБА_1 звернутися до суду з цим позовом у строк з 26.01.2022 року - дня початку перебігу строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, і до 24.02.2022 року - дня введення в Україні воєнного стану.

Із змісту доводів, викладених у поданій заяві, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права ОСОБА_1 на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

У заяві не наведено причин, пов`язаних безпосередньо з позивачем, які унеможливили його звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк; не наведено обставин, які виникли об`єктивно, незалежно від волі позивача саме протягом строку, який пропущено (в тому числі і з 26.01.2022 року по 24.02.2022 року); до заяви не додано жодних належних і допустимих доказів.

Щодо посилань у заяві на введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану, то така обставина сама по собі не свідчить про неможливість позивача подати даний позов у строк, встановлений законом.

При цьому суд звертає увагу на те, що і станом на 08.04.2022 року - день подання позивачем цього позову до суду - в Україні діє воєнний стан.

Втім, вказана обставина не позбавила можливості позивача (його представника) подати позов до суду.

До того ж, варто зазначити, що в період дії в Україні воєнного стану (в тому числі 24.02.2022 року) безпосередньо як у населеному пункті, де проживає позивач (Чернівецька область, Дністровський район, с. Стальнівці), так і місті знаходження представника позивача адвоката Спіжавки Т.Г. (м. Чернівці), та й загалом на території Чернівецької області не велися бойові дії, а Чернівецький окружний адміністративний суд, який знаходиться у м. Чернівці, не припиняв свою роботу.

Зазначене не позбавляло фізичної та реальної можливості позивача (його представника) подати до суду цей позов з дотриманням установленого законом строку.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у поданій заяві не наведено і жодних причин (відповідно, не надано доказів) неможливості звернення позивача до суду з цим позовом саме до 08.04.2022 року.

Твердження у заяві про перебування позивача і його представника протягом тривалого часу в бомбосховищі, наявність екстремальних умов, у зв`язку з якими не можливо було підготувати та подати даний позов до суду у межах визначеного законом строку суд оцінює критично.

За наявності в реальності указаних обставин на їх підтвердження до заяви не було надано належних та достовірних доказів (зокрема, доказів невиходу позивача на альтернативну (невійськову) службу протягом періоду, про який заявник указує як про час знаходження позивача в бомбосховищі).

На переконання суду, доводи поданої заяви спрямовані на уникнення правових наслідків пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Зміст заяви не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Подана заява про поновлення строку звернення до суду є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, то наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дністровської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк