Справа № 160/3124/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/3124/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. (суддя Врона О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и В:

02.03.2021 р. ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, що в подальшому уточнювала, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, де просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, викладене у листі № 16503.4/П-8214.3/20/30.2 від 17.06.2020 р., в частині відмови у прийнятті до розгляду звернень ОСОБА_1 від 01.06.2020 р. відносно посадових осіб Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури № 6 за ненадання відповідей на скарги від 28.04.2020 р. на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (ЄРДР №0002647 від 08.06.2017 р. та №0000095 від 16.05.2017 р.);

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, викладене у листі № 23814.4/П-12463.3/20/30.2 від 21.08.2020 р. в частині відмови в задоволенні заяв ОСОБА_1 від 28.07.2020 р. про поновлення провадження за заявами ОСОБА_1 від 01.06.2020 р. про адміністративне правопорушення за ст.212-3 КУпАП відносно посадових осіб Національної поліції (ЄРДР 0002647 та 0000095);

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини відкрити провадження за заявами ОСОБА_1 від 01.06.2020 р. відносно посадових осіб Генеральної прокуратури України, прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури № 6 за ненадання відповідей на скарги від 28.04.2020 р. на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м.Києві (ЄРДР № 0002647 від 08.06.2017 р. та № 0000095 від 16.05.2017 р.);

- стягнути з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на користь позивачки відшкодування моральної шкоди за протиправні рішення - відмову у прийнятті до розгляду заяви від 01.06.2020 р. та відмову у поновленні та відкритті провадження за заявою від 28.07.2020 р. (щодо кримінального провадження 0002647) 5 000 (п`ять тисяч грн.);

- стягнути з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на користь позивачки відшкодування моральної шкоди за протиправні рішення - відмову у прийнятті до розгляду заяви від 01.06.2020 р. та відмову у поновленні та відкритті провадження за заявою від 28.07.2020 р. (щодо кримінального провадження 0000095) 5 000 (п`ять тисяч грн.).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з системного аналізу чинного законодавства України та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України, в зв`язку з чим викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. позивач подала апеляційну скаргу, де просила скасувати рішення суду, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги в зв`язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2020 р. ОСОБА_1 , керуючись Законом України «Про прокуратуру», на ім`я Генерального прокурора України направила скаргу на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (ЄРДР 0002647 від 08.06.2017 року).

Скарга мотивована тим, що 27.03.2020 р. ОСОБА_1 направила скаргу до Київської місцевої прокуратури № 6 про притягнення до відповідальності слідчого у кримінальному провадженні 0002647 від 08.06.2017 р. за недотримання розумних строків під час досудового розслідування, оскільки 26.02.2020 року подано клопотання до Печерського УП ГУНП у м. Києві про повідомлення результатів досудового розслідування, на яке відповіді не отримала та відповіді від Київської місцевої прокуратури № 6 на звернення від 27.03.2020 р. також не отримала.

01.06.2020 р. ОСОБА_1 подала заяву Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП з проханням поновити право і скласти протокол про правопорушення за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб прокуратури, в тому числі Київської місцевої прокуратури № 6, які відповідали за розгляд скарги від 28.04.2020 року на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (ЄРДР 0002647 від 08.06.2017 року) і направлення позивачу відповіді, за її ненадання.

28.04.2020 р. ОСОБА_1 , керуючись Законом України «Про прокуратуру», подала скаргу на ім`я Генерального прокурора України на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні судового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (ЄРДР 0000095 від 16.05.2017 року).

Скарга мотивована тим, що 27.03.2020 р. направила скаргу до Київської місцевої прокуратури № 6 про притягнення до відповідальності слідчого у кримінальному провадженні 0000095 від 16.05.2017р. за недотримання розумних строків під час досудового розслідування, оскільки 26.02.2020 р. позивачем подане клопотання до Печерського УП ГУНП у м. Києві про повідомлення результатів досудового розслідування, на що відповіді не отримала та відповіді від Київської місцевої прокуратури №6 на звернення від 27.03.2020 р. також не отримала.

01.06.2020 р. ОСОБА_1 згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» подала заяву Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП з проханням поновити право і скласти протокол про правопорушення за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб прокуратури, в тому числі Київської місцевої прокуратури № 6, які відповідали за розгляд скарги від 28.04.2020 року на бездіяльність Київської місцевої прокуратури № 6 при здійсненні нагляду за додержанням законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві (ЄРДР 0000095 від 16.05.2017 року) і направлення відповіді, за її ненадання.

17.06.2020 р. позивач отримала відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 16503.4/П- 8214.3/20/30.2 від 17.06.2020 року, згідно з чим вказано, що відсутні підстави для застосування заходів реагування, в тому числі за заявами від 01.06.2020 р., оскільки порядок оскарження дій, рішень або бездіяльності, зокрема, прокурора під час досудового розслідування регулюється виключно Кримінальним процесуальним кодексом України, а не Законом України "Про звернення громадян".

Після того, як було з`ясовано, що кримінальні провадження були закриті, ОСОБА_1 подала до Уповноваженого Верховної Ради України заяви від 28.07.2020 р. про поновлення провадження за заявами від 01.06.2020 р. про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб прокуратури, однак, незважаючи на те, що кримінальні провадження закриті, Уповноважений Верховної Ради України знову відмовив у відкритті провадження згідно листа №23814.4/П- 12463.3/20/30.2 від 21.08.2020 року, що надійшло на електронну пошту 26.08.2020 р.

Судом встановлено, що порядок, строки оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування та на стадії підготовчого провадження у суді визначаються ст. 303-308 КПК України.

Зі змісту вказаних законодавчих норм вбачається, що постанова слідчого є обов`язковою для виконання, але може бути оскаржена до слідчого судді, якщо особа вважає її незаконною. За результатами розгляду скарги на постанову слідчого постановляється ухвала слідчого судді, зокрема, про скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, питання щодо перевірки на предмет законності постанови слідчого, наслідком чого є скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги, не може бути вирішено в рамках адміністративної справи, оскільки віднесено до кримінального судочинства.

Дана правова позиція викладена в ухвалі ВП ВС від 11.04.2019 р. по справі № 826/2212/17.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази щодо визнання незаконними та скасування постанов слідчих про закриття проваджень у кримінальних справах ( ЄРДР №0002647 від 08.06.2017 та №0000095 від 16.05.2017) у порядку кримінального судочинства, а тому такі постанови слідчих є чинними.

Статтею 308 КПУ України передбачено, що « 1. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

2. Прокурор вищого рівня зобов`язаний розглянути скаргу протягом трьох днів після її подання і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень. Особа, яка подала скаргу, невідкладно письмово повідомляється про результати її розгляду.

3. Службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом».

Як слідує з матеріалів справи, позовними вимогами позивача є визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в частині відмови в прийнятті до розгляду звернень позивача від 01.06.2020 р. та від 28.07.2020 р. та зобов`язати відкрити провадження за заявами позивача відносно посадових осіб Генеральної прокуратури, прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури №6 за ненадання відповідей на скарги позивача.

Так, статтею 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбюачено, що «Парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України».

Відповідно статті 2 даного Закону встановлено, що «Сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами».

Статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що «Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" .

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою».

Таким чином, зазначеною статтею визначений виключний перелік дій Уповноваженого під час розгляду звернень і частиною першою даної статті встановлено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" .

Однак, статтею 12 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що «Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України " Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Крім того, статтею 36 КПК України передбачено, що « 1. Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора».

А відповідно статті 40 КПК України встановлено, що « 1. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. …5. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого».

Таким чином, встановлено, що втручання органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових осіб, зокрема, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, у діяльність слідчого чи прокурора по нагляду за додержанням законів або щодо розслідування діянь, які містять ознаки злочинів, зобороняється.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.06.20 р. Позивач подала заяву відповідачу про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП з проханням поновити право і складсти протоколи про правопорушення за ч.7 ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб прокуратури, які відповідали за розгляд скарг від 28.04.2020 р. При здійсненні нагляду за додержаннями законів при проведенні досудового слідства СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві 0002647 від 08.06.2017 та 0000095 від 16.05.2017) та направити їй відповіді.

17.06.2020 р. Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини роз`яснив, що порядок оскарження дій, рішень або бездіяльності, зокрема, прокурора під час досудового розслідування регулюється виключно КПК України, а не Законом України «Про звернення громадян» та враховуючи ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» повідомив про відсутність підстав для застосування заходів реагування за заявою в т.ч. від 01.06.2020 р.

Крім того, 28.07.2020 р. Позивач подала відповідачу заяви про поновлення провадження за заявою від 01.06.2020 р. Про адміністративне правопорушення за ст. 212-3 КУпАП відносно посадових осіб прокуратури (ЄРДР №0002647 від 08.06.2017 та 0000095 від 16.05.2017) з направленням відповідей.

21.08.2020 р. Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини роз`яснив що порядок оскарження дій, рішень або бездіяльності, зокрема, слідчого, прокурора під час досудового розслідування регулюється виключно КПК України, а не Законом України «Про звернення громадян» та враховуючи вищевикладене, повідомив про відсутність підстав для застосування заходів реагування за заявою в т.ч. від 28.07.2020 р.

Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповіді відповідача за результатами розгляду заяв позивача є повними та обгрунтованими і доводи, викладені в позові, не спростовують їх. Твердження позивача щодо відмови в прийнятті заяв позивача відповідачем не відповідає дійсності, оскільки за результатами їх розгляду позивачу надані мотивовані відповіді.

Відповідно Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого № 18/02-13 від 12.08.2013 р. з подальшими змінами встановлено, що « 1.1. Провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини».

Судом встановлено, що на заяви позивача відповідачем надані грунтовні розяснення щодо порушених питань, в зв`язку з чим підстави для відкриття провадження за заявами позивача від 01.06.2020 р. та від 28.07.2020 р. були відсутні.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що « 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті».

Однак, судом встановлено, що відповідач не здійснив жодних дій, які б мали ознаки протиправності чи бездіяльності щодо рогляду заяв позивача від 01.06.20120 р. та 28.07.2020 р. і вина відповідача щодо нерозгляду даних заяв позивача чи відмови в їх розгляді не встановлена.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 315,316,321,322,325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова