Справа № 320/11498/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 травня 2022 року Київ № 320/11498/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2021 роки у розмірі, визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2021 роки позивачу у розмірі 43 990, 00 грн.

Відповідно до ухвали від 27.09.2021 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 резолютивної частини ухвали від 27.09.2021 позивачеві було запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2017-2020 роки, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Копія ухвали суду отримана позивачем засобами поштового зв`язку 05.10.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штриховий кодовий ідентифікатор 040).

22.10.2021 від позивача засобами поштового зв`язку (відповідно до календарного штемпеля здано на пошту 11.10.2021) до суду надійшли такі документи: позовна заява у редакції від 11.10.2021 із зазначенням у якості відповідача Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради; клопотання про заміну неналежного відповідача від 11.10.2021 з відповідними доказами; заява про поновлення строку звернення до суду від 11.10.2021 з відповідними довідками про участь позивача в АТО/ООС.

Розглядаючи клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, суд виходив із такого.

Згідно з вимогами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Судом установлено, що позивач на обліку в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області не перебуває, що підтверджено листом-відповіддю від 17.08.2021 № 7/2050. Зі змісту цього листа вбачається, що з питань щодо здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги до 5-го травня необхідно звертатись до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради.

03.11.2021 від Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Управління просило суд відмовити в задоволенні позову.

Відтак, суд уважає за можливе замінити неналежного відповідача Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області на належного Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради ().

Розглядаючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016-2020 роки, з доданими до заяви довідками про безпосередню участь позивача в зоні проведення АТО/ООС, судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду у зазначеній частині позовних вимог.

Крім того, позовна заява не містить позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік.

Суд констатує, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Частиною четвертою статті 17-1 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Розглядаючи справу № 607/7919/17, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 зазначив, що 30 вересня поточного року це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду із цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що, навіть з урахуванням практики суду Касаційної інстанції щодо відліку цього строку з 30 вересня, а не з фактичного дня отримання щорічної одноразової грошової допомоги у меншому розмірі, шестимісячний строк звернення позивача до суду з позовом про виплату такої допомоги до 5 травня за 2017-2020 рік сплив 31.03.2018 (для отримання допомоги до 5 травня за 2017 рік), 31.03.2019 (для отримання допомоги до 5 травня за 2018 рік), 31.03.2020 (для отримання допомоги до 5 травня за 2019 рік) та 31.03.2021 (для отримання допомоги до 5 травня за 2020 рік), тоді як позивач подав цей позов засобами поштового зв`язку 21.08.2021.

У поданій заяві позивач посилався на те, що строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2016-2020 роки ним не пропущений, оскільки він перебував у зоні АТО/ООС.

Надана позивачем копія довідки від 23.08.2019 № 04/1495 підтверджує безпосередню участь позивача в АТО в період з 14.03.2017 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 12.08.2017, з 22.11.2017 по 10.01.2018; копія довідки від 23.08.2019 № 04/1496 підтверджує участь позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення в період з 04.05.2018 по 08.06.2018, а довідка від березня 2017 року № 3001 підтверджує безпосередню участь позивача в АТО у період з 12.10.2016 по 23.10.2016.

Проте, жодними документальними доказами не підтверджено, що позивач для отримання допомоги до 5 травня за 2017 рік не міг звернутися до суду в строк до 31.03.2018, а також те, що позивач 31.03.2018 брав участь в АТО.

Аналогічна ситуація і щодо отримання допомоги до 5 травня за 2018, 2019 та 2020 роки не підтверджена жодними доказами неможливості звернутись до суду в строк до 31.03.2019, 31.03.2020 та 31.03.2021 відповідно.

Отже, з такими доводами позивача суд не погоджується та зазначає, що зміст позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду із наданими до заяви копіями довідок про безпосередню участь позивача в зоні АТО/ООС в частині позовних вимог про визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2017-2020 роки, не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах установлених законом строків, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отримуючи суму разової грошової допомоги до 5 травня 2017-2020 років, позивач повинен знати про порушення свого права кожного разу при отриманні виплати грошової допомоги до 5 травня та встановлений шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, позивач мав звернутись із позовом про виплату такої допомоги до 5 травня: до 31.03.2018 (для отримання допомоги до 5 травня за 2017 рік), до 31.03.2019 (для отримання допомоги до 5 травня за 2018 рік), до 31.03.2020 (для отримання допомоги до 5 травня за 2019 рік) та до 31.03.2021 (для отримання допомоги до 5 травня за 2020 рік), разом із цим цього не зробив.

У той же час, отримання позивачем листа від 17.08.2021 у відповідь на його претензію-вимогу не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17.

Таким чином, суд не вбачає в повідомлених позивачем обставинах підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду в зазначеній частині позовних вимог.

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки позивач не навів достатніх та вагомих підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення позову в зазначеній частині без розгляду.

Одночасно суд роз`яснює, що в силу вимог частини четвертої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 48, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

замінити первісного відповідача Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області () на належного Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради (; місцезнаходження: 08302, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Головатого, буд. 4).

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їхнім уповноваженим представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Шевченко А.В.