Справа № 560/2433/22
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2433/22
РІШЕННЯ

іменем України

16 травня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.07.2021 про відмову у врахуванні до стажу половину терміну стаціонарного навчання в розмірі 2 роки 5 місяців 2 дні, військової служби за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019, в розмірі 2 роки 1 місяць 2 дні, професійної діяльності до обрання суддею в розмірі 4 роки 4 місяці 25 днів та обчислення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітку судді протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді з урахуванням проведених виплат з часу звернення ОСОБА_1 із заявою 05.07.2021.

- визначити загальний стаж ОСОБА_1 для призначення довічного грошового утримання судді у відставці в розмірів 31 рік 7 місяців 23 дні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2021 відповідачем проведено перерахунок пенсії в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді посилаючись на те, що рішенням суду від 31.03.2021 не було зобов`язання провести перерахунок в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посада судді. Позивач вважає, що відповідачем зменшено розмір довічного грошового утримання судді з 90% на 56%, у зв`язку зі зменшенням його стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, неврахувавши до такого стажу половину строку навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні та період проходження строкової військової служби, що становить 2 роки 1 місяць 2 дні, а також стаж професійної діяльності до обрання на посаду судді, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів. Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про неврахування строкової військової служби, половину стаціонарного навчання у Львівському національному університеті до стажу роботи судді та стаж професійної діяльності до обрання на посаду судді протиправними та такими, що суттєво погіршують його становище як судді у відставці, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому представник зазначив на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема вказано, що рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (надалі, також - Закон №1402-VIІІ). Таким чином, з 18.02.2020 порядок визначення розміру щомісячного довідного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону №1402-VIІІ. Враховуючи внесені зміни, позивачу проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% суддівської винагороди, що відповідає 23 рокам стажу судді. При проведенні такого перерахунку відсотки суддівської винагороди визначено від стажу на посаді судді, без врахування половини терміну навчання, періоду проходження військової служби та стажу роботи до призначення суддею. Зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03.09.2005 №865, якою було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1097 від 01.12.2010, а Законом №1402-VIII не передбачено такого зарахування до стажу на посаді судді. Окрім цього, стверджуючи про правомірність дій відповідача, представниця вказала на те, що для обчислення щомісячного довічного грошового утримання зараховується лише стаж роботи на посаді судді, відтак висновок позивача, що розмір грошового утримання судді у відставці мав би складати 90 % суддівської винагороди є помилковим.

Дія судового рішення №560/1524/19 від 12.06.2019 щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку, період проходження строкової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983 (2 роки 1 місяць 2 дні) закінчується із внесенням змін у законодавство, що регулює спірні правовідносини та набранням законної сили судовим рішенням від 31.03.2021 у справі №560/2062/21 щодо здійснення ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА в Хмельницькій області від 13.03.2020 №109, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Також наголошено, що визначення загального стажу в тому числі стажу роботи на посаді судді відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Також відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання суд відмовляє.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 14.02.2022 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 20.04.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області належним чином засвідчені копії письмових доказів.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.05.1980 ОСОБА_1 з 06.04.1981 по 07.05.1983 проходив строкову військову службу, з 25.08.1983 по 28.05.1988 навчався на денному відділенні юридичного факультету Львівського державного університету ім. І.Франка, а також з 25.08.1988 по 25.05.1992 працював юрисконсультом виконкому Волочиської районної ради Хмельницької області, а з 25.05.1992 по 19.03.1993 працював завідуючим юридичного відділу Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області.

Рішенням №11 від 25.12.1992 14 сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів XXI скликання був обраний народним суддею Волочиського районного суду Хмельницької області і на підставі наказу №3 від 19.01.1993 начальника управління юстиції Хмельницької обласної державної адміністрації з 20.01.1993 працював суддею Волочиського районного суду Хмельницької області.

Указом Президента України №847/98 від 05.08.1998 ОСОБА_1 був призначений головою Волочиського районного суду Хмельницької області, а Указом Президента України №52/2001 від 25.01.2001 звільнений з посади голови Волочиського районного суду Хмельницької області із залишенням на посаді судді цього суду. До 15.04.2014 працював суддею Волочиського районного суду Хмельницької області, а з 15.04.2014 до 13.10.2016 головою цього ж суду.

Постановою Верховної Ради України №731-IV від 17.04.2003 обраний суддею Волочиського районного суду Хмельницької області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600 відповідно до пунктів 2, 3 та 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України ОСОБА_1 було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви у відставку і на підставі наказу в.о. голови Волочиського районного суду №165/7.4/2016 від 12.10.2016 виключений зі складу Волочиського районного суду Хмельницької області у зв`язку з поданням заяви у відставку з 13.10.2016.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі №560/1524/21 яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку період проходження строкової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983, що становить 2 роки 1 місяць 2 дні та здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням виплачених сум, з часу звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі № 560/1524/21, з 17.10.2016 в розрахунок стажу роботи судді, що дає право на відставку, ОСОБА_1 враховано період проходження строкової військової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983 (2 роки 1 місяць 2 дні) та проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 560/2062/21, яке набрало законної сили 05.05.2021, зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА в Хмельницькій області від 13.03.2020 №109, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі 560/2062/21 ОСОБА_1 проведено перерахунок в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді.

Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 становить 63060,00 грн. (посадовий оклад) + 44142,00 грн. (доплата за вислугу років) + 6306,00 (доплата за перебування на адміністративній посаді в суді = 113508,00 грн. (суддівська винагорода) х 56 % = 63564,48 грн.

Перерахунок здійснений з розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді - 23 роки.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 05.07.2021 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №109 від 13.03.2020 відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі № 560/1524/21 з 19.02.2020 в розмірі 90% суддівської винагороди. Також просив зарахувати до стажу роботи судді половини періоду стаціонарного навчання у Львівському національному університеті.

26.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області повідомило, що у проведенні перерахунку із врахуванням половини періоду навчання відмовлено, посилаючись на те, що згідно статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII період навчання не зараховується до стажу роботи на посаді судді. Для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №560/2062/21 ОСОБА_1 проведено перерахунок в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з розрахунку суддівського стажу роботи на посаді судді - 23 роки.

Позивач, вважаючи, протиправними зменшення його стажу до 23 років, а застосування відповідачем положень частини 3 статті 142 Закону №1402-VIІІ - таким, що суперечить положенням статей 8 та 22 Конституції України, оскільки зменшує обсяг конституційних гарантій незалежності суддів, може стосуватися лише призначення, а не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону №1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Хмельницьким окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №560/2062/21 у рішенні від 31.03.2021 констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Проте суд вважає помилковими висновки ОСОБА_1 стосовно наявності обґрунтованих підстав для обчислення йому перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 90% розміру суддівської винагороди працюючого судді, зважаючи на таке.

Згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Проаналізувавши приписи Закону №1402-VIII, в тому числі, і положення частини 3 статті 142, суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020, Законом не встановлено різних умов в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при призначенні грошового утримання чи здійсненні його перерахунку.

Надаючи оцінку положенням пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Ігноруючи такий висновок Конституційного Суду України, позивач у позовній заяві вказує на наявність у нього права на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 90% від заробітної плати працюючого судді.

Суд звертає увагу позивача на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як це здійснює позивач.

Право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом.

Разом з цим, визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-V.

Такими чином, визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний правомірний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та обґрунтовані підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-V.

У контексті спірних правовідносин слід керуватися рішенням від 09.02.1999 №1-рп/99, у якому Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за яким дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отож, у випадку перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VII, таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавства та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність.

На переконання суду, таке зменшення відсоткового значення зумовлено значним збільшенням законодавчим органом грошового забезпечення працюючих суддів. Збільшення розміру винагороди стало достатньо пропорційним до зменшення відсотка від суми заробітку для обчислення (призначення/перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді.

В іншому випадку виникають обставини, за яких колишні судді, які вийшли на пенсію до 30.09.2016 (до дня набрання чинності нового спеціалізованого закону в редакції Закону від 02.06.2016 за №1402-VIII), отримуючи на законних підставах нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів, розраховують на обчислення такого утримання у зв`язку із його перерахунком із урахуванням такої довідки в значенні 90% суми винагороди працюючого судді.

Відтак, може скластися ситуація, за якої судді, які до подання у відставку займали одну і ту ж посаду в межах однієї інстанції, мають одну і ту ж вислугу років, одинакові встановлені законом доплати, матимуть різний розмір довічного грошового утримання, оскільки ті судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 претендуватимуть на значення від 80 до 90% (хоча їх винагорода, на час звільнення, не обчислювалося за правилами статті 135 №1402-VIII), а ті, що отримали право на пенсію після 30.09.2016 50%.

Суд переконаний, що таке правове регулювання спірних відносин не є справедливим по відношенню до суддів, що отримують право на відставку після 30.09.2016, та створюють дискримінацію у праві на належне пенсійне забезпечення однієї і тієї ж категорії громадян.

Визначення різних підходів до порядку обчислення розміру пенсійного забезпечення однієї категорії громадян порушує основоположний принцип судочинства рівність усіх громадян у своїх права перед законом, в тому числі у праві на справедливе встановлення пенсії, що закріплено в статтях 21, 24 Конституції України.

Виокремлення осіб (суддів) першої групи (в залежності від дати виходу у відставку) може призвести до здійснення в подальшому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з іншим розміром такого утримання, що ставить у нерівне становище з суддями другої виділеної вище групи (при однакових вихідних даних).

Окрім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.09.2021 (провадження К/9901/25475/21) у справі №580/585/21, в якій предметом спору є перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із урахуванням нових довідок про розмір грошового забезпечення (із значно більшим розміром, в порівнянні до такого, який отримувався до набуття права на відставку), на час видачі яких положення спеціального закону про право відповідного обчислення розміру утримання від 80% до 90%, втратило чинність.

Так, у відношенні до питання перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд касаційної інстанції надав правову оцінку різним відсотковим значенням суддівської винагороди, які визначалися для суддів у відставці в розмірі від 80% до 90% до 08.06.2016 (при застосуванні суддівської винагороди за правилами Закону №2453-VI в редакції від 07.07.2010) та від 50% (при застосуванні значно підвищеної суддівської винагороди за правилами Закону №1402-VIII в редакції від 02.06.2016).

Зокрема, у коментованій вище постанові Верховного Суду зазначено:

"Отже, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом №1402-VIII, а розміру відсотку за Законом №2453-VI.

Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів".

Крім того, суд зазначає, що визначення розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі норм Закону №1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованого статтею 22 Конституції України права позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право ОСОБА_1 за нормами Закону №1402-VIII не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону №2453-VI, а значно більшим.

За таких обставин, зважаючи на висновок суду про безпідставність доводів позивача стосовно сталого відсоткового співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом №2453-V, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди суд вважає необґрунтованими, такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020. Відтак, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає.

Разом з тим, суд зазначає, що Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі №560/1524/21 яке набрало законної сили згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку період проходження строкової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983, що становить 2 роки 1 місяць 2 дні.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд встановив, що Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі №560/1524/21 є чинним, не скасоване, тому твердження відповідача, що дія судового рішення №560/1524/19 від 12.06.2019 щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку, період проходження строкової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983 (2 роки 1 місяць 2 дні) закінчується із внесенням змін у законодавство, що регулює спірні правовідносини та набранням законної сили судовим рішенням від 31.03.2021 у справі № 560/2062/21 щодо здійснення ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА в Хмельницькій області від 13.03.2020 №109, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Незважаючи на те, що такий період був врахований позивачу при здійсненні розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем здійснено перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 без врахування до стажу судді 2 років 1 місяць 2 дні, що, на переконання суду, є протиправним. Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку.

Враховуючи наведене, суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неврахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку, період проходження строкової служби з 06.04.1981 по 07.05.1983 (2 роки 1 місяць 2 дні) за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 при перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вирішуючи вимогу позивача щодо зарахування до його стажу роботи, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка з 25.08.1983 по 28.06.1988, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, суд вказує на наступне.

Згідно з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

За правилами частини 1 статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20.03.2008), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Крім цього, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, в тому числі в період правового регулювання спірних правовідносин Законом №2862-ХІІ, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Наведене також підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та копією диплому серії НОМЕР_2 від 28.06.1988, де зазначено про присвоєння ОСОБА_1 кваліфікації "юрист".

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 18.06.2020 у справі №498/337/17, від 07.09.2020 у справі №426/14458/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 212 КАС України).

За таких обставин, до загального стажу роботи позивачки, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, необхідно врахувати половину строку навчання у Львівському державному університеті (із загального періоду денної форми навчання з 25.08.1983 по 28.06.1988).

Незважаючи на те, що такий період був врахований позивачу при здійсненні розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем здійснено перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 без врахування до стажу судді половину строку навчання у Львівському державному університеті - 2 років 5 місяців 2 дні, що, на переконання суду, є протиправним. Такі дії відповідача мали наслідком неправомірне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при його перерахунку.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправним неврахування професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів, суд враховує наступне.

Як зазначалося вище, що в силу частини 1 статті 116 Закону України №1402-V1II стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.

Згідно з приписами частини 1 статті 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас частиною другою цієї ж статті у редакції, яка діє з 05.08.2018, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Варто зазначити, що ця норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

При цьому, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, системний аналіз вищезазначених норм, а саме: статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII свідчить, що з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесені зміни до статті 137 Закону України №1402-VIII суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 №9901/805/18 (провадження №11-1481 заі 18) вказала, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Отже внесені до статті 137 Закону №1402-VIІІ зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

На дату призначення позивача на посаду судді діяв спеціальний Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус судів" (в редакції станом на момент призначення позивача на посаду судді).

Згідно зі статтею 7 вказаного закону право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Отже нормами законодавства, яке діяло на час призначення позивача на посаду судді, право на заняття посади судді мав громадянин України, який, зокрема, мав стаж роботи за спеціальністю не менше двох років.

Як слідує із відомостей про роботу, вказаних у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 25.08.1988 по 25.05.1992 працював юрисконсультом виконкому Волочиської районної ради Хмельницької області, а з 25.05.1992 по 19.03.1993 працював завідуючим юридичного відділу Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області.

Згідно протоколу призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Хмельницькій області зараховано стаж з наступними даними: загальний стаж (повний) становить 37 років 06 місяців 9 днів, у тому числі стаж судді становить 23 роки 08 місяців 25 днів.

Враховуючи, що позивач працюючи на посадах юрисконсульта та завідувача юридичним відділом в період з 25.08.1998 по 19.01.1993, то вказаний період роботи, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та виплату щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді половину терміну стаціонарного навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, військової служби за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019, що становить роки 1 місяць 2 дні, професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, який обчислений на підставі статей 116, 137 та пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII, становить понад 32 роки, що є підставою для розрахунку належної ОСОБА_1 до виплати суми щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці із застосуванням відсоткового розміру суддівської винагороди - 74%.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення Закону України №1402-VIII чинного на момент призначення позивачу довічного грошового утримання, розмір щомісячного довічного грошового утримання, належного ОСОБА_1 до призначення, має становити 74% суддівської винагороди, як судді, який на час виходу у відставку мав стаж роботи на посаді судді понад 32 роки, а не 56%, як визначено відповідачем при розрахунку суддівського стажу - 23 роки.

Внаслідок неправомірного визначення відповідачем відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання призначена позивачу до виплати сума довічного грошового утримання, з урахуванням невірно визначеного відсотку відповідачем є меншою ніж мала бути визначена та виплачена, що є порушенням конституційних прав і гарантій останньої.

Відтак, дії відповідача в частині призначення до виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 56% суддівської винагороди замість належного розміру 74% не ґрунтується на вимогах закону, а тому мають бути визнані протиправними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для відновлення порушених прав позивача необхідно визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що полягають у відмові здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половину терміну стаціонарного навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, військової служби за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019, що становить роки 1 місяць 2 дні, професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів, та зменшенні відсоткового значення з 74% до 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину терміну стаціонарного навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів, та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 74% суддівської винагороди згідно із довідкою ТУ ДСА в Хмельницькій області від 13.03.2020 №109, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн., тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що полягають у відмові здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половину терміну стаціонарного навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні, військової служби за рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019, що становить роки 1 місяць 2 дні, професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів, та зменшенні відсоткового значення з 74% до 56% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 в стаж, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці:

- половину терміну стаціонарного навчання, що становить 2 роки 5 місяців 2 дні,

- професійної діяльності до обрання суддею, що становить 4 роки 4 місяці 25 днів.

Зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в розмірі 74% суддівської винагороди згідно із довідкою ТУ ДСА в Хмельницькій області від 13.03.2020 №109, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16 травня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя В.В. Матущак