Справа № 344/14033/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 344/14033/20 пров. № А/857/3419/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року (суддя Остап`юк С.В., час ухвалення 12:14 год., місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 29.11.2021),

в адміністративній справі №344/14033/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області,

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області ДПП, в якому просив: 1) визнати протиправними дії працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, та зобов`язати відповідача повернути ОСОБА_1 автомобіль марки Меrсеdes-Веnz, д.н.з. НОМЕР_1 , безоплатно; 2) стягнути за рахунок коштів державного бюджету в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; 3) провести розподіл судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача всі судові витрати.

Відповідач не погодився з позовними вимогами, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду першої інстанції від 25.11.2020 залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.04.2021 позов задоволено частково. Зобов`язано Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції безоплатно повернути ОСОБА_1 транспортний засіб марки Меrсеdes-Веnz, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень та 840,80 гривень судового збору. В решті вимог позову відмовлено.

Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2021 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції - задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року у справі №344/14033/20 - скасовано, а справу направлено для розгляду за підсудністю до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції щодо тимчасового затримання 12.04.2020 транспортного засобу - автомобіля марки Mercedec-benz, д.н.з НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції безоплатно повернути ОСОБА_1 належний йому транспортний засіб автомобіль марки Mercedec-benz, д.н.з НОМЕР_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та 2943,10 грн. сплаченого судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції від 19.11.2021 року частково не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в даній справі суд першої інстанції, встановивши протиправність дій відповідача щодо незаконного утримання вилученого автомобіля, дослідивши, що таке утримання триває уже другий рік поспіль, зробив невірний висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. А саме, відмовляючи в стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру. Вважає апелянт, що судом невірно дано оцінку фактичним обставинам справи, висновок про те, що дана позовна вимога є безпідставною, є невірним, норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини - статті 23, 1174 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.4 ч.1 ст.2, ст.3, ст.4) - не застосовано.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (позивач) просить оскаржене рішення суду від 19.11.2021 року в частині відмови в стягненні моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн..

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.04.2020, о 22.00 год. було здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Меrсеdes-Веnz, д.н.з. НОМЕР_1 для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку м. Івано-Франківськ вул. Січинського 5/3. Огляд та тимчасове затримання т/з здійснено у відповідності до вимог статті 265-2 КУпАП у зв`язку з оформленням адміністративних матеріалів на підставі статті 130 КУпАП (а.с. 12).

14.04.2020 позивач ОСОБА_2 звернувся із скаргою до УПП в Івано-Франківській області Департаменту ПП НПУ на неправомірні дії працівників поліції та повернення належного йому т/з (а.с. 13).

Згідно наданої позивачу відповіді УПП в Івано-Франківській області ДПП від 12.05.2020, повідомлено, що факти наведені скаржником у скарзі щодо неправомірних дій працівників поліції та неповернення транспортного засобу не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Підставою ж затримання транспортного засобу позивача вказано ст.130 КУпАП (а.с. 14-18).

Також встановлено, що відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.06.2020 у справі №344/5259/20 провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 10).

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11.08.2020 у справі №344/5201/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, щодо ОСОБА_2 - закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 19).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо тимчасового затримання та неповернення транспортного засобу Меrсеdes-Веnz, д.н.з. НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції враховує, що рішенням суду першої інстанції від 19.11.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Це рішення суду оскаржене в апеляційному порядку лише позивачем і лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Інші учасники справі рішення суду першої інстанції не оскаржили в апеляційному порядку.

За правилами, що визначені частиною 1 статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за відсутності підстав виходу за такі межі.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 та від 8 вересня 2020 року у справі № 826/1001/17.

Таким чином, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди та її розміру підлягають з`ясуванню, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частиною першою статті 9 КАС України унормовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 73 76 КАС України).

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст.79 КАС України, позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що позивачем заявляючи позовну вимогу про стягнення 100000 грн. моральної шкоди, не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів на доведення факту заподіяння йому діями відповідача моральної шкоди, щодо розміру та обсягу такої моральної шкоди (фізичного болю, душевних страждань, порушення звичного способу життя як про це зазначено в позовній заяві).

Відносно доводів апелянта про необхідність застосуванням у розглядуваній справі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 1 вказаного Закону, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 4 цього Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, правовими нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право особи на відшкодування шкоди, в тому числі і моральної шкоди, в разі, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, за правилами цього Закону, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів уже вказувала вище, що згідно ч.1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тобто, в адміністративному судочинстві, у разі заявлення (згідно частини 5 статті 21 КАС України) позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір також вимоги про відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, доказуванню підлягають обставини щодо: наявності факту заподіяння шкоди особі-позивачу, заподіяння такої шкоди саме рішенням (діями, бездіяльністю) відповідача, розміру та обсягу (хоча б орієнтовно обгрунтованих) такої моральної шкоди (фізичного болю, душевних страждань, порушення звичного способу життя і т.п.).

У розглядуваній адміністративній справі колегією суддів встановлено, що позивачем заявляючи позовну вимогу про стягнення 100000 грн. моральної шкоди, не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів на доведення факту заподіяння йому діями відповідача моральної шкоди, щодо розміру та обсягу такої моральної шкоди.

При цьому, як видно зі змісту обгрунтувань адміністративного позову заявлена позивачем до відшкодування моральна шкода у розмірі 100000 грн. пов`язується (обгрунтовується) протиправністю дій посадових осіб відповідача (поліцейських) щодо тимчасового затримання транспортного засобу та неповернення позивачу т/з марки Меrсеdes-Веnz, д.н.з. НОМЕР_1 .

Тобто, вимога про відшкодування моральної шкоди в цій адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 пов`язана не із фактом закриття справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 (за ч.1 ст.130 КУпАП чи за ст.185 КУпАП), а пов`язана саме із вимогами про вирішення публічно-правового спору щодо визнання протиправними дій працівників поліції щодо тимчасового затримання транспортного засобу та зобов`язання повернути позивачу такий транспортний засіб.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тому відповідачем у справі про відшкодування такої шкоди повинен бути відповідний орган Державної казначейської служби України.

У розглядуваній же адміністративній справі єдиним відповідачем являється УПП в Івано-Франківській області ДПП, а ГУ Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області є по справі третьою особою.

Відповідно до статті 48 КАС України, заміна відповідача чи залучення співвідповідача допускається до моменту ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовної вимоги, заявленої до відповідача УПП в Івано-Франківській області ДПП про стягнення за рахунок коштів державного бюджету в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100000 грн..

Отже, доводи апелянта (позивача) не спростовують правильність висновку рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду в оскарженій частині винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року в адміністративній справі в адміністративній справі №344/14033/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль