Справа № 380/11596/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11596/21 пров. № А/857/5692/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.С.Б.» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021р. в адміністративній справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.С.Б.» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (суддя суду І інстанції: Гулик А.Г., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.11.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.11.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

15.07.2021р. позивач Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Фірма «Т.С.Б.» адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю упродовж звітного 2020 року в загальному розмірі 131911 грн. (а.с.1-7).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами справи (в письмовому провадженні) (а.с.23 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 131911 грн. (а.с.63-67).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.73-79).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що в 2020 році норматив робочих місць для відповідача складав 3 (три) особи з інвалідністю. На вказаний період на підприємстві працювали наступні особи з інвалідністю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Із урахуванням наведеного, відповідач ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» прийняв на роботу відповідну кількість осіб з інвалідністю та за рік виконав норматив, який встановлений законодавством. При цьому, первинно працевлаштування вказаних осіб здійснювалося на умовах строкового трудового договору, однак трудові відносини фактично тривали протягом 2020 року. Доказами наведеного апелянт називає податкову звітність, в якій зафіксовано нарахування заробітної плати застрахованим особам, при цьому щодо ОСОБА_2 у звітності про нарахування заробітної плати було помилково проставлено код ЗО 1 (як за особу, яка сплачує 22 % єдиного соціального внеску /ЄСВ/), а не позначку 2 (як за особу, яка сплачує 8,5 % ЄСВ). Вказана помилка виправлена шляхом коригування.

Наведеним доказам та копіям наказів про прийняття на роботу, повідомлень про прийняття на роботу, довідок МСЕК, пенсійним посвідченням суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Ухвалою апеляційного суду від 20.04.2022р. витребовано з ініціативи апеляційного суду від Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. додаткові докази по справі, а саме інформацію щодо задекларованого ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» нарахування заробітної плати та утримання єдиного внеску протягом 2020 року стосовно наступних осіб: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 (а.с.137-140).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік по формі № 10-ПОІ (річна), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу в 2020 році становила 80 (вісімдесят) осіб; кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у цей період складає 3 осіб, протягом 2020 року відповідачем було працевлаштувано 3 осіб, яким встановлено інвалідність (а.с.9).

З метою здійснення верифікації викладених у Звіті відомостей позивач звернувся до ГУ ДПС у Львівській обл., яке листом № 15553/6/13-01-24-04-09 від 02.06.2021р. надало інформацію про кількість працівників відповідача з інвалідністю за 2020 рік з розбивкою по місяцях.

Згідно з наданою інформацією за період з січня по липень 2020 року включно середньооблікова кількість працівників з інвалідністю складала 2 особи, а протягом період серпень - грудень 2020 року - 3 особи (а.с.11-12).

Відповідно до розрахунку суми позову щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» за 2020 рік становила 77 осіб, з них середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, склала 2 особи; середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 131911 грн. 20 коп., а тому сума адміністративно-господарських санкцій за 2020 рік за одне незайняте особою з інвалідністю робоче місце становить 131911 грн. 20 коп. (а.с.10).

Відповідачем у добровільному порядку вищевказані санкції не сплачені.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наказу № 149-к від 21.11.2017р. ОСОБА_3 відповідачем прийнято на роботу з 22.11.2017р. до 31.12.2017р. Водночас, ОСОБА_1 згідно з наказом № 80-к від 27.05.2000р. працював у відповідача з 27.05.2000р. до 27.07.2000р. У свою чергу, наказом № 24-к від 16.02.2002р. ОСОБА_4 прийнято на роботу строком на один місяць з 16.02.2002р. до 16.03.2002р.

Звідси, суд дійшов до висновку про те, що долучені відповідачем докази не підтверджують факт перебування названих осіб у трудових відносинах із підприємством у звітний період, тобто, протягом 2020 року.

Також наказом № 81-к від 30.04.2019р. ОСОБА_2 відповідачем прийнято на роботу з 03.05.2019р. до 03.06.2019р. Відтак, наведений наказ не підтверджує перебування цієї особи у трудових відносинах з відповідачем за період січень - грудень 2020 року.

Суд критично оцінив подання відповідачем «уточнюючих» звітів з приводу сплати ЄСВ за ОСОБА_2 у належному розмірі.

Підсумовуючи викладене, позивач правомірно виходив з того, що відповідачем не дотримано законодавчо встановлених вимог у сфері захисту прав осіб з інвалідністю в частині імперативно встановленого нормативу кількості осіб з інвалідністю, які підлягають працевлаштуванню.

Доказів протилежного відповідачем не подано.

Таким чином, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Із змісту заявленого позову слідує, що спірним питанням в межах даної справи є правомірність стягнення з відповідача ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю упродовж звітного 2020 року в загальному розмірі 131911 грн.; за даними позивача підприємством працевлаштовані лише 2 (два) особи з інвалідністю.

Водночас, за твердженням відповідача, упродовж 2020 року підприємством було працевлаштовані 3 (три) особи з інвалідністю, що стверджується, зокрема, відомостями податкової звітності ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.». При цьому, до таких осіб відносяться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (звільнений 19.10.2020р.), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Перевірка повної та чіткої інформації щодо задекларованого ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» нарахування заробітної плати та утримання ЄСВ протягом 2020 року стосовно вказаних осіб надасть апеляційному суду можливість перевірити правильність визначення як кількості працевлаштованих підприємством осіб з інвалідністю, так й підставність стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Під час апеляційного розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів.

Відповідно до ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки апелянт (відповідач) обґрунтував причини подання додаткових доказів по справі наявністю ухвали апеляційного суду від 20.04.2022р., а також враховуючи обрану судом форму позовного провадження для розгляду справи (спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін), тому колегія суддів в порядку ч.4 ст.308 КАС України вважає за необхідне долучити до справи та прийняти до розгляду подані відповідачем документи (а.с.143-178).

Такий підхід забезпечить дотримання принципу рівності сторін як одного із складників справедливого судового розгляду, згідно якого кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ від 15.05.2008р. у справі «Надточій проти України», заява № 7460/03).

Під час апеляційного розгляду встановлено, що норматив для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 3 (три) робочих місця для осіб з інвалідністю учасниками справи визнається та не оспорюється.

Зі змісту поданого відповідачем Звіту вбачається, що станом на 2020 рік середньооблікова кількість працівників відповідача, яким встановлена інвалідність, становить 3 (три) особи. При цьому з матеріалів, отриманих позивачем від ГУ ДПС у Львівській обл., слідує, що вказаний показник становить лише 2 (два) особи.

Згідно представлених відповідачем доказів в період 2020 році на підприємстві працювали наступні особи з інвалідністю:

ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , прийнятий на роботу 27.05.2000р. строком на два місяці відповідно до наказу № 80-К від 27.05.2000р., є особою з ІІІ групою інвалідності відповідно до довідки серія ЛBA-1 № 358358 від 26.06.2007р. (встановлена безстроково) (а.с.38, 43);

ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , прийнятий на роботу 22.11.2017р. відповідно до наказу № 149-к від 21.11.2017р. на умовах строкового трудового договору на період з 22.11.2017р. по 31.12.2017р., є особою з ІІІ групою інвалідності відповідно до довідки серії 12 AAA № 844597 від 14.08.2019р. (встановлена безстроково) (а.с.37, 42);

ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , прийнятий на роботу 16.02.2002р. відповідно до наказу № 24-к від 16.02.2002р. на умовах строкового трудового договору на період з 16.02.2002р. по 16.03.2002р., є особою з ІІ групою інвалідності відповідно до довідки серія 12 ААБ № 352380 від 08.07.2020р. (первинно встановлена 08.07.2020р., дата чергового переогляду 08.07.2021р.) (а.с.40, 44);

ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , прийнятий на роботу 30.04.2019р. відповідно до наказу № 81-к від 30.04.2019р. на умовах строкового трудового договору на період з 03.05.2019р. по 03.06.2019р.; звільнений з роботи 19.10.2020р. відповідно до наказу № 219-к від 19.10.2020р., є особою з ІІІ групою інвалідності відповідно до довідки серії 12 AAБ № 317985 від 13.11.2019р. (повторно встановлена, дата чергового переогляду 30.10.2022р.) (а.с.41, 45, 46).

За твердженням апелянта вказані особи приймалися на роботу на умовах строкового трудового договору, проте після закінчення відповідного періоду продовжували працювати.

Також протягом звітного 2020 року з роботи був звільнений ОСОБА_2 , при цьому інші згадані особи продовжували працювати, що стверджується звітністю, яка була подана відповідачем до податкового органу (а.с.144-178).

Оскільки протягом 2020 року відповідач подавав Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, де вказував у відповідні періоди наведених осіб, тому вказані особи дійсно працювали на підприємстві протягом звітного періоду, через що в силу приписів ст.39-1 КЗпП України дія укладених з ними строкових трудових договорів була продовжена на невизначений строк.

Закон України № 875-XII від 21.03.1991р. «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно з ч.1 ст.19 цього Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Відповідно до ч.2 ст.19 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 70 від 31.01.2007р. «Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та «Про зайнятість населення» затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Відповідно до п.2 цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Форму відповідного звіту та порядок його заповнення визначено наказом Міністерства соціальної політики України № 591 від 27.08.2020р. «Про затвердження форми звітності №10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю» та Інструкції щодо її заповнення».

Згідно приписів Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю»

п.6 - у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за звітний рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 глави 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за № 1442/11722.

п.7 - у рядку 02 відображається середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, з розподілом за статтю, місцем фактичного проживання та віком.

Якщо фізичній особі, яка використовує працю найманих працівників, відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, вона збільшує показник рядка 02 на одиницю.

п.8 - у рядку 03 відображається кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, установленого статтею 19 Закону, повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем.

Показник рядка 03 для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, визначається шляхом множення показника рядка 01 на 4 %; для роботодавців, у яких працює від 8 до 25 осіб, дорівнює 1.

Розрахунок середньооблікової чисельності штатних працівників проводиться у відповідності до Інструкції зі статистики кількості працівників, затв. наказом Державного комітету статистики України № 286 від 28.09.2005р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з вказаною Інструкцією в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір (контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємства, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві (п.2.1).

В обліковій кількості штатних працівників за кожний календарний день враховуються особи, які фактично працювали, а також відсутні на роботі з будь-яких причин, тобто усі працівники, які перебувають у трудових відносинах, незалежно від виду трудового договору.

В обліковій кількості ці працівники враховуються за кожний календарний день як цілі одиниці.

Також середньооблікова кількість штатних працівників за місяць обчислюється шляхом підсумовування кількості штатних працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні, святкові та неробочі дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця (п.3.2.1 Інструкції).

Згідно представлених відповідачем Відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам (а.с.157-178) в січні, лютому, квітні-червні, листопаді, грудні 2020 року працювало 3 (три) особи з інвалідністю щомісячно, у липні жовтні 2020 року 4 (чотири) особи з інвалідністю щомісячно, у березні 2020 року 1 (одна) особа з інвалідністю.

Враховуючи, що протягом звітного 2020 року на ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» було працевлаштовано 4 осіб з інвалідністю, при цьому ОСОБА_2 був звільнений з роботи 19.10.2020р., а ОСОБА_4 група інвалідності встановлена 08.07.2020р., середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 3 (три) особи.

Стосовно допущеної помилки у Відомостях про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 2020 рік, в яких ОСОБА_2 обліковувався з відміткою код застрахованої особи (ЗО) - 1 (22 % від доходу), а не код ЗО 2 (8,41 % від доходу), то така досліджена під час судового розгляду; представленими документами підтверджено наявність технічної помилки у податковій звітності відповідача (в подальшому виправлена), яка врахована апеляційним судом під час розгляду справи.

Окрім цього, на запит апеляційного суду ГУ ДПС у Львівській обл. надано листом № 3481/5/13-01-70-14 від 10.05.2022р. інформацію про те, що дійсно протягом 2020 року проводилося нарахування зарообітної плати та утримання ЄСВ таким особам як ОСОБА_2 (по жовтень 2020 року включно), ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.187-188).

Згідно Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого єдиного внеску № від 28.10.2021р. по ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» подано уточнення по ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за період січень-жовтень 2020 року та змінено код категорії застрахованої особи із 1 на 2.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість застосування до ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» санкцій, оскільки підприємством фактично виконаний обов`язок зі створення робочих місць для інвалідів, а також забезпечено їх працевлаштування.

Допущена помилка у Відомостях про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за 2020 рік носить некоректний характер (призвела до переплати ЄСВ), при цьому відповідач вжив заходів для її усунення шляхом подачі уточнених даних (а.с.47-55).

Системний аналіз діючого законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом України «Про зайнятість населення»;

звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»;

у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Звідси, відповідачем в 2020 році були вжиті необхідні та залежні від нього передбачені законодавством заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Передбачена ч.1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст.17, ч.1 ст.18, ч.ч.2, 3 і 5 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулася до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Також Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не передбачено будь-яких вимог чи обмежень до вакансій, які повинен створювати роботодавець для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний створювати робочі місця та звітувати про це, однак створення окремих умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації за висновками МСЕК для окремих осіб з інвалідністю реалізовується за фактом звернення чи направлення таких осіб для працевлаштування.

Оскільки роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, під час судового розгляду не виявлено визначених обставин, за яких виникає обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому застосування таких санкцій до нього в розмірі 131911 грн. 20 коп. є незаконним, через що заявлений позов не підлягає до задоволення.

Отже, в справі, що розглядається, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності, оскільки, виходячи із встановлених обставин, останній вжив всіх заходів зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю.

За таких обставин, на думку колегії суддів, відповідач виконав вимоги, покладені на нього Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому застосування до нього санкцій є неправомірним.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, із матеріалів справи та представлених доказів вбачається правомірність дій відповідача, відсутність його вини у непрацевлаштуванні осіб з інвалідністю, що є складовими господарського правопорушення; ним здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, а тому є відсутніми правові підстави для застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При вирішенні питання щодо правомірності стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

В силу приписів ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню Львівському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів.

Водночас, враховуючи результат апеляційного розгляду, належить стягнути на користь ТзОВ «Фірма «Т.С.Б.» за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 3405 грн. сплаченого судового збору (а.с.80).

Повернення переплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги здійснюється в порядку ч.1 ст.7 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011р. «Про судовий збір».

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.С.Б.» задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.11.2021р. в адміністративній справі № 380/11596/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.С.Б.» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.С.Б.» (юридична адреса: 82200, Львівська обл., м.Трускавець, вул.Помірецька, буд.74; ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (юридична адреса: 79005, м.Львів, пл.Маланюка, буд.6; ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 13.05.2022р.