Справа № 131/202/22
Суддя: Балтак Д. О.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/202/22
провадження № 2-а/131/6/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2022м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Балтака Д.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Суходольської Віталії Олександрівни, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі -

встановив:

17 лютого 2022 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Суходольської В.О., Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА № 79969 від 09.02.2022 р. Даною постановою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною 6 статті 121 КУпАП, а саме керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком. Позов мотивований тим, що під час виїзду до м. Іллінці із м. Вінниці позивач перевірив та забезпечив технічно справний стан свого транспортного засобу, перед початком руху переконався у правильності роботи усіх світлових приладів, зафіксував відсутність будь-яких несправностей. Під час руху із м. Вінниці зупинок він не робив, тому навіть при виникненні відповідних несправностей фізично не міг бачити їх появу. Зазначені обставини були повідомлені співробітнику поліції, проте проігноровані останнім, як і клопотання позивача про необхідність залучення до розгляду справи про адміністративне правопорушення захисника. З урахуванням зазначеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати зазначену постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 лютого 2022 р. відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників, зобов`язано відповідачів надати відзив на позовну заяву та витребувано від останніх відео-фіксацію обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка фіксувалась за допомогою нагрудного відео-реєстратора інспектора поліції.

29 березня 2022 р. до суду надійшов відзив на адміністративний позов, у змісті якого представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зазначає, що інспектор поліції, як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем пункту 2.9в Правил дорожнього руху України, маючи відповідні повноваження зробив висновок про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП. Таким чином, інспектор поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395. З огляду на наведене представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

18 квітня 2022 р. до суду від інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Суходольської В.О. надійшов рапорт даного відповідача від 07.04.2022 р. про обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності та СD-R диск, на якому містися інформація про фіксацію зазначених обставин за допомогою нагрудного відео-реєстратора інспектора поліції.

Відповідно до частини 1 статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Змістом частини 8 даної статті визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, розглянувши адміністративну справу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 09 лютого 2022 р. інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Суходольська В.О., розглянувши матеріали справи відносно позивача встановила, що 09 лютого 2022 р. о 18:15 год. ОСОБА_1 у м. Липовець по вул. Героїв Майдану керував автомобілем Toyota Land Cruiser Prado д.н.з. НОМЕР_1 , у якого не освітлювався державний номерний знак темну пору доби, чим порушив пункт 2.9в ПДР України, та виніс постанову серії БАА № 79969 від 09.02.2022 р. про притягнення останнього до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною 6 статті 121 КУпАП.

Оскаржувана у судовому порядку постанова про накладення адміністративного стягнення підписана посадовою особою, яка її винесла, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності; під час складення постанови зауважень та пояснень позивач не надавав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України „Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Змістом пункту 2.9в Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідальність за частиною 6 статті 121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно статті 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені частиною 2 статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Так, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КпАП України визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до статті 256 КпАП України, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пункті 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395, зареєстрованого у Мінюсті України 10.11.2015 р. за № 1408/27853 визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 6 статті 121 КУпАП. Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 6 статті 121 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Змістом статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями частини 1 статті 271 КУпАП передбачено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

У відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами й може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин з іншими суб`єктами права.

Грантування кожному права на правову допомогу в контексті статті 59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (рішення від 06 вересня 2005 р. у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 р. у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, при дослідженні змісту диску із відео-фіксацією обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка фіксована за допомогою нагрудного відео-реєстратора відповідача, судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав відповідачу відповідне письмове клопотання. З дослідженого вбачається, що інспектором поліції не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою, проте відповідачем не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, зазначене свідчить, що такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, які є самостійними підставами для скасування постанови, суд не бачить необхідності досліджувати будь-які інші обставини події, що відбулась за участю позивача.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 18 лютого 2020 р. у справі № 524/9827/16-а (провадження № К/9901/20742/18), 15 квітня 2020 р. у справі № 524/3644/17 (провадження № К/9901/22129/18) та від 26 травня 2020 р. у справі № 640/16220/16-а (провадження № К/9901/20359/18). У відповідності до частини 5 статті 243 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАА № 79969 від 09.02.2022 р. підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а провадження у справі закриттю.

В свою чергу, в частині заявлених позовних вимог до інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області сержанта поліції Суходольської В.О., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до положень статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Наведені вище норми законодавства свідчать, що інспектор поліції виконує владні управлінські функції, не у власних особистих інтересах, а діє від імені та на виконання функцій та завдань органів Національної поліції. Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 р. у справі № 642/5915/19 (провадження № К/9901/35638/19).

При цьому, аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 6 статтею 121 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 121 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань „від імені органів Національної поліції вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Аналогічні за своїм змістом висновки у побідних правовідносинах наведені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019 р. у справі № 724/716/16, від 17 червня 2020 р. у справі № 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 р. у справі № 742/2298/17.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі є Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, тобто той орган Національної поліції, у складі якого проходить службу інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області сержант поліції Суходольська В.О.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі „Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на кориться позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 20, 73-77, 90, 132, 134, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 121, 245, 247, 251, 283, 288 КУпАП, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 79969, винесену 09 лютого 2022 р. інспектором сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Суходольською Віталією Олександрівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП та провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: 22700, Вінницька область, м. Іллінці.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , адреса місця знаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Відповідач: інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 4 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області сержант поліції Суходольська Віталія Олександрівна, адреса місця знаходження: 22500, Вінницька область, м. Липовець, вул. Героїв Майдану, 75.

Суддя: