Справа № 380/10141/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі - відповідач), в якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.04.2022, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.02.2020 № 37 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу роботи періоди з 12.05.1996 по 01.06.1996, з 01.11.2019 по 31.01.2021, а також до пільгового стажу періоди роботи: з 27.04.1996 по 11.05.1996; з 10.12.1998 по 21.12.1998; з 22.09.2017 по 01.10.2017; з 26.10.1999 по 01.02.2000 за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.02.2021.

Ухвалою від 29.06.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що законодавством не передбачена відповідальність застрахованої особи - найманого працівника за невиконання страхувальником - роботодавцем обов`язку сплати страхових внесків, а тому відповідач протиправно не зарахував до страхового та пільгового (спеціального) стажу за Списком № 1 періоду роботи позивача у відокремленому підрозділі «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» з 01.11.2019 по 31.01.2021. Позивач вказав на те, що відпустки без збереження заробітної плати використані ним до вступу в дію Закону України «Про відпустки», а тому відмова в зарахуванні відповідних періодів до загального та спеціального стажу також є неправомірною. Працівник не може впливати на строки проведення атестації робочого місця, а тому відповідача необхідно зобов`язати зарахувати позивачу до пільгового стажу період його роботи з 26.10.1999 по 01.02.2000. Крім цього, до пільгового стажу роботи позивачу протиправно не зараховано період його роботи з 10.12.1998 по 21.12.1998 та з 22.09.2017 по 01.10.2017.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що згідно з поданими документами стаж роботи позивача за Списком № 1 складає 8 років 5 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та свідчить про правомірність оскарженого рішення.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

За результатами розгляду поданої заяви та долучених до неї документів відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 18.02.2020 № 37 (далі - оскаржене рішення). Відповідно до такого рішення до пільгового стажу роботи за Списком № 1 зараховано періоди роботи позивача на шахті № 8 «Великомостівська»: з 16.11.1992 по 22.11.1992, з 09.12.1992 по 19.12.1992, з 24.12.1992 по 26.04.1996, з 02.06.1996 по 28.09.1998, з 30.10.1998 по 06.12.1998, з 22.12.1998 по 19.05.1999; на ВП шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля»: з 19.09.2017 по 21.09.2017, з 24.10.2017 по 31.10.2019; навчання в Червоноградському учбово-курсовому комбінату: з 23.11.1992 по 08.12.1992, з 20.12.1992 по 23.12.1992, з 29.09.1998 по 29.10.1998, з 07.12.1998 по 09.12.1998, з 02.10.2017 по 23.10.2017, що становить 8 років 5 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у віці 50 років.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

З аналізу частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, статті 23 Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України вбачається, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Як передбачено частиною першою статті 114 вказаного Закону, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій вказаної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених вказаною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 зазначеного Закону.

Пунктом 1 частини другої згаданої статті встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд встановив, що період роботи позивача з 27.04.1996 по 11.05.1996 відповідач зарахував до страхового стажу, а період з 12.05.1996 по 01.06.1996 не зарахував до страхового стажу, з тих підстав, що згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 29.01.2021 №78 у періоди з 27.04.1996 по 15.05.1996 та з 16.05.1996 по 01.06.1996 позивач перебував у відпустці без оплати. З приводу цього суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок №383), під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Вимогами пункту 7 № 383 Порядку №383 передбачено, що у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.

Відтак періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 26.03.2020 у справі №423/2860/16-а.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надав доказів перебування у відпустці за вказані періоди у зв`язку з виробничою необхідністю, що підтверджує правомірність дій відповідача у цій частині при визначенні страхового стажу та стажу за Списком № 1.

Суд встановив, що періоди роботи позивача з 10.12.1998 по 21.12.1998 та з 22.09.2017 по 01.10.2017 відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача, оскільки в ці періоди позивач не виконував підземні роботи та не проходив навчання. З приводу цього суд зазначає таке.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 29.01.2021 №78 позивач з 30.10.1998 по 06.12.1998 виконував підземні роботи в шахті за професією учень підземного гірничого робітника очисного вибою, за період з 22.12.1998 по 19.05.1999 виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією гірничий робітник підземний.

У посвідченні УКК №2110 про періоди проходження курсів зазначено, що позивач з 29.09.1998 по 09.12.1998 проходив курси перепідготовки при ДВАТ «Червоноградський УКК» ЗУВХК.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.02.2021 №86 за період з 19.09.2017 по 21.09.2017 позивач виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією учень гірника підземного, за період з 24.10.2017 по 08.11.2017 виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією учень гірника очисного забою підземного на період виробничої практики.

У посвідченні УКК №2110 про періоди проходження курсів зазначено, що позивач з 02.10.2017 по 09.11.2017 проходив курси.

Отже, з наведених обставин вбачається, що позивач з 10.12.1998 по 21.12.1998 та з 22.09.2017 по 01.10.2017 не виконував підземні роботи та не проходив навчання, що свідчить про правомірне не зарахування відповідачем таких періодів до пільгового стажу позивача.

Суд встановив, що період роботи позивача з 26.10.1999 по 01.02.2000 на шахті № 8 «Великомостівська» відповідач не зарахував до пільгового стажу позивача, оскільки у період з 15.09.1999 по 27.03.2000 не проводилась атестація робочих місць.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 Порядку №383 передбачено, що застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Суд вказує на те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

З огляду на викладене, суд критично оцінює дії відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 26.10.1999 по 01.02.2000 на шахті № 8 «Великомостівська» у зв`язку не проведенням атестації.

Суд встановив, що періоди роботи позивача з 01.11.2019 по 31.12.2020 та з 01.01.2021 по 31.01.2021 відповідач не зарахував до страхового стажу та до стажу роботи за Списком №1, оскільки за вказаний період відсутні відомості про сплату страхових внесків ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля». З приводу цього суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності вказаним Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд погоджується із аргументами позивача про те, що внаслідок невиконання відокремленим підрозділом «Шахта «Відродження» державного підприємства «Львіввугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України він позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.11.2019 по 31.01.2021 не є підставою для позбавлення позивача права на врахування такого періоду до страхового стажу та до пільгового стажу.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до страхового стажу та до стажу роботи за Списком № 1 періоду роботи позивача з 01.11.2019 по 31.01.2021 у відокремленому підрозділі «Шахта «Відродження» державного підприємства «Львіввугілля».

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Попри наведене, суд вказує на те, що навіть у разі зарахування періоду роботи позивача з 26.10.1999 по 01.02.2000 на шахті № 8 «Великомостівська» до пільгового стажу та періоду роботи позивача 01.11.2019 по 31.01.2021 у відокремленому підрозділі «Шахта «Відродження» державного підприємства «Львіввугілля» до пільгового стажу сукупний пільговий стаж позивача за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України становить менше 10 років, а саме - 9 років 11 місяців 27 днів.

Враховуючи наведене, виходячи з того, що позивач станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії не досяг 10 років пільгового стажу, суд дійшов висновку про те, що він не має права на призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 18.02.2020 № 37 відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, з огляду на похідний характер позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, така до задоволення не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 16 травня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.