Справа № 260/7855/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2022 рокум. Ужгород№ 260/7855/21

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 , ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
20 грудня 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 94 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ), якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ), щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 , в день виключення зі списків частини (01.08.2021) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; 2) стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01.08.2021 по 06.12.2021 року.

28 грудня 2021 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15 лютого 2022 року ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно було надати суду:

- обґрунтований розрахунок ціни позову за майновою вимогою про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши суму, яку позивач просить стягнути, одночасно подавши оригінал доказу сплати судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 1 відсотка ціни заявленої позовної вимоги.

23 лютого 2022 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до якої зазначає, що відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.08.2021 по день фактичної виплати 05.12.2021 терміном 126 днів, що становить 58 723,56 грн.

28 лютого 2022 року продовжено розгляд справи та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 23 березня 2022 року.

23 березня 2022 року ухвалою суду витребувано від 94 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) відомості про загальний розмір належних позивачці при звільненні виплат станом на 01 серпня 2021 року.

1. Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на день прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу відповідач не провів з нею розрахунків щодо виплати компенсації за неотримане речове майно. На думку позивачки, бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації вартості за неотримане майно є протиправною, оскільки право позивачки на неї передбачено чинним законодавством. Також позивачка вважає, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно не виплачено в день виключення із списків особового складу, то вона має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

10 січня 2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого такий заперечує проти задоволення позову. Так, представник відповідача зазначив, що взявши до уваги додатки 3 до Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік стає зрозумілим, що головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ України. Отже, виплати 94 прикордонним загоном позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно проводились без жодних зволікань, зразу ж після надходження фінансування для проведення відповідної категорії виплат. Зазначає, що компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом компенсації, яка виплачується за умови добровільної відмови позивача від отримання належного йому речового майна, які він міг отримати перебуваючи на військовій службі та має разовий компенсаційний характер. Компенсація за неотримане речове майно, не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, тому не є оплатою праці, а відповідно й вимоги статей 116, 117 КЗпП України не можуть бути застосовані у даних правовідносинах. Отже, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за невчасну виплату грошової компенсації за неотримане речове майно є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

10 січня 2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідно до пункту 293 Положення № 1115 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

21 січня 2022 року відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначають аналогічні підстави для відмови у задоволенні позову, як у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

30 липня 2021 року наказом 94 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (по особовому складу) № 323-ОС позивачку виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 01 серпня 2021 року.

Відповідно до довідки № 57 від 30 липня 2021 року сума грошової компенсації за належні до видачі позивачці предмети речового майна становить 75 651,92 грн.

02 вересня 2021 року позивачка звернулася до начальника 94 прикордонного загону із рапортом, в якому просить отримати грошовому компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна особистого користування. З порядком нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час служби ознайомлена. Дає згоду на виключення із списків військової частини без виплати грошової компенсації за неотримане речове майно в день звільнення. Грошову компенсацію зобов`язується очікувати до моменту надходження коштів на відповідний рахунок прикордонного загону та проведення оплати Державним казначейством. Заперечень та зауважень не має.

06 грудня 2021 року відповідачем було виплачено заборгованість, а саме в сумі 74 517,15 грн (75651,92- 1,5 % військового збору), що підтверджується платіжним дорученням № 2447 від 03 грудня 2021 року (а.с.47 зворот) та реєстром перерахувань на особисті рахунки (а.с.47).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за речове майно при звільненні з військової служби протиправними, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду для стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01.08.2021 по 05.12.2021 року.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Щодо строків звернення до суду.

Відповідно до статті 122 частини 5 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

11 лютого 2021 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду по справі № 240/532/20 (К/9901/14941/20) відступив від правових позицій викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду та зазначив, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

06 грудня 2021 року відповідачем було виплачено заборгованість, а саме в сумі 74 517,15 грн. з врахування 1,5 % військового збору.

20 грудня 2021 року представником позивача до суду подано позовну заяву щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01.08.2021 по 06.12.2021 року.

Отже, суду відхиляє твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки такий було подано у місячний строк відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України.

Що стосується спірних правовідносин по суті.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами пункту 5 цього ж Порядку довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці, визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР Про оплату праці, відповідно до статті 1 якого заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Структура заробітної плати зазначеного Закону в редакції, яка була чинна на час звільнення позивача з військової служби, надані такі визначення.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, суд вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30 липня 2021 року наказом 94 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (по особовому складу) № 323-ОС позивачку виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 01 серпня 2021 року.

Відповідно до довідки № 57 від 30 липня 2021 року сума грошової компенсації за належні до видачі позивачці предмети речового майна становить 75 651,92 грн.

06 грудня 2021 року відповідачем було виплачено заборгованість, а саме в сумі 74 517,15 грн., з врахуванням 1,5 % військового збору.

Відповідно до наданих доказів відповідача, середньоденний розмір грошового забезпечення складає 558, 32 грн (34057,80 сума грошового забезпечення за останні два місяці служби)/61 днів (календарні дні), відповідно кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 01 серпня 2021 року по 06 грудня 2021 року складає 127 днів, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 70906,64 грн.

В той же час, у відповідності до постанови ВС від 29 жовтня 2021 року по справі № 120/1855/20-а, для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судом необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає компенсація вартості неотриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Відповідно до довідки відповідача від 11 квітня 2022 року № 58, станом на 01.08.2021 року військовослужбовцю ОСОБА_1 загальний розмір належних при звільнення виплат, після сплати військового збору становив 278 451,83 грн без утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів .

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 278451,83 гривень, з яких: грошове забезпечення 202799,91 гривень (72,83 %) та компенсація за неотримане речове майно 75651,92 гривень (27,16 %).

Обрахована судом сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за речове майно, становить 70906,64 гривень.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки стягнення на її користь 19258,24 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (27,16% від 70906,64 грн).

Посилання відповідача, як на підставу правомірності своїх дій, на те, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно здійснюється в межах бюджетних асигнувань, однак, кошти на зазначені цілі не надходили, є безпідставними, позаяк відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення розрахунку при звільненні та не виплати особі гарантованих виплат.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що відповідач, не виплативши позивачці на час звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, не дотримався вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. №178, така бездіяльність не може відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_3 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Як наслідок, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01 серпня 2021 року по 06 грудня 2021 року у сумі 19 258,24 грн.

Таким чином, позовні вимоги, з врахуванням заяви представника позивача від 23 лютого 2022 року, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн., що підтверджується квитанціями від 14 грудня 2021 року № та від 21 лютого 2022 року № .

Таким чином, сума судового збору підлягає стягненню на користь позивачки пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 134, 139, 229, 242-246, 255 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 , в день виключення зі списків частини - 01 серпня 2021 року грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 01 серпня 2021 року по 05 грудня 2021 року у сумі 19258,24 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень, 24 коп.).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 589,00 грн (п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень, 00 коп.).

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 13 травня 2022 року.

СуддяТ.В.Скраль