Справа № 420/3741/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3741/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2021 року №Ф-47386-50 у розмірі 37 788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 14.04.2009 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та починаючи з 09.12.2021 року державну реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця - припинено. Так, починаючи з 02.09.2008 року та по теперішній час ОСОБА_1 офіційно працевлаштована на державному підприємстві «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» та наразі займає посаду провідного фахівця з сертифікації відділу з оцінки відповідності харчової продукції та продовольчої сировини. Отже, єдиний внесок за позивача в період, за який винесена оскаржувана вимога нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті цей період єдиного внеску позивачем.

05.04.2022 року до суду від відповідача Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив (вхід.№ЕС/1006/21) в якому зазначено, що у зв`язку з невиконанням податкового обов`язку ОСОБА_1 по сплаті єдиного внеску, на підставі даних ГУ ДПС в Одеській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2021 року №Ф-47386-50 у розмірі 37 788,74 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.03.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/3741/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, згідно даних інформаційної-телекомунікаційної системи ГУ ДПС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 14 квітня 2009 року перебуває на податковому обліку у Київському районі м. Одеси ГУ ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець, на загальній системі оподаткування, з 10.12.2021 стан платника 11 припинено, але не знято з обліку (Кор не пусті). Вид діяльності 52.22 роздрібна торгівля м`ясом та м`ясними продуктами.

18 листопада 2021 року ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу №Ф-47386-50, якою відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі даних інформаційної системи податкових органів ОСОБА_1 визначено суму заборгованості (недоїмка, штраф, пеня) у загальному розмірі 37788,74 грн.

Вважаючи вказану податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області протиправною, та винесеною всупереч вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Податкового кодексу України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011 року зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п. 25.4 ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено у наявній у матеріалах справи Довідці Державного підприємства «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 28.01.2022 року № 157-26/22, котра видана ОСОБА_1 , в тому, що вона працює на Державному підприємстві «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 02 вересня 2008 року (наказ про прийняття №57 к-л від 01.09.2008р.) по теперішній час та замає посаду провідного фахівця з сертифікації відділу з оцінки відповідності харчової продукції та продовольчої сировини.

Також, з наявної у справі Довідки Пенсійного фонду України Форма ОК-7 про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), вбачається, що нарахований ЄСВ складає: 1. Січень 2017 р. 6518,00; 2. Лютий 2017 р. -11700,00; 3. Березень 2017-8700,00; 4. Квітень 2017 р. 10000,00 грн.; 5. Травень 2017 р. 10442,11; 6. Червень 2017 р. 9744,00; 7. Липень 2017 р. 8900,00; 8. Серпень 2017 р. 8520,42; 9. Вересень 2017 р. 6774,24; 10. Жовтень 2017 р. 6480,12; 11. Листопад 2017 р. 9500,20; 12. Грудень 2017 р. 11120,00 грн.; 13. Січень 2018 р. 11055,00; 14. Лютий 2018 р. 8710,00; 15. Березень 2018 9205,26; 16. Квітень 2018 р. 9175,00; 17. Травень 2018 р. 10015,00; 18. Червень 2018 р. 12950,00; 19. Липень 2018 р. 13040,00; 20. Серпень 2018 р. 8840,73; 21. Вересень 2018 р. 7399,00; 22. Жовтень 2018 р. 10250,00; 23. Листопад 2018 р. 12290,83; 24. Грудень 2018 р. 11022,50; 25. Січень 2019 р. 12748,00; 26. Лютий 2019 р. 19055,08; 27. Березень 2019 9673,28; 28. Квітень 2019 р. 13521,00; 29. Травень 2019 р. 8538,01; 30. Червень 2019 р. 10896,31; 31. Липень 2019 р. 15571,96; 32. Серпень 2019 р. 11000,00; 33. Вересень 2019 р. 4698,57; 34. Жовтень 2019 р. 12584,00; 35. Листопад 2019 р. 13007,00; 36. Грудень 2019 р. 13558,00; 37. Січень 2020 р. 12470,00; 38. Лютий 2020 р. 13929,90; 39. Березень 2020 12320,40; 40. Квітень 2020 р. 9275,40; 41. Травень 2020 р. 9450,00; 42. Червень 2020 р. 10868,00; 43. Липень 2020 р. 13230,00; 44. Серпень 2020 р. 11959,30; 45. Вересень 2020 р. 11320,92; 46. Жовтень 2020 р. 21004,37; 47. Листопад 2020 р. 9450,00; 48. Грудень 2020 р. 12895,00.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI, не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Таким чином, системний аналіз вище окреслених законодавчих приписів, у контексті спірних правовідносин, дає змогу дійти висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

При цьому, інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що, на думку суду, суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку щодо неправомірності та безпідставності винесення Головним управлінням ДПС в Одеській області спірної Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2021 року №Ф-47386-50 у розмірі 37 788,74 грн., як наслідок обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , та відповідно наявності підстав для їх задоволення, шляхом визнання її протиправною та скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, є правомірними, обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, 5) про визнання протиправною та скасування вимоги, - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 18.11.2021 року №Ф-47386-50 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37788,74 грн.

3. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні)грн.40коп .

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.