Справа № 320/1899/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2022 року м.Київ № 320/1899/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.12.2019 № , № , № , № , вимоги № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 розгляд справи було призначено до розгляду у судовому засідання з повідомленням учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем за результатами планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у тому числі з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.01.2016 по 31.12.2018 було складено акт та винесено податкові повідомлення рішення щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість, з єдиного внеску, а також застосовано штрафні санкції норм регулювання готівки та застосування реєстраторів тощо.

Вважає, що податковим органом необґрунтовано збільшено суми грошових зобов`язань з вказаних вище податків.

Позивач не погоджуюється з оскаржуваними рішеннями та вважає, що вони прийняті супереча нормам чинного законодавства України та Податковому кодексу України (надалі ПК України).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що під час проведення планової виїзної перевірки контролюючими органами було встановлено ряд порушень вимог податкового законодавства, а саме встановлено заниження чистого оподаткованого доходу, що призвело до заниження єдиного внеску, а також військового збору тощо, про що складено відповідний акт перевірки.

Вважає, що податкові повідомлення рішення, вимога прийняті правомірно та на підставі документально встановлених порушень, які визначені податковим законодавством.

Учасники справи до суду нез`явилися однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Так, у звязку з тим, що учасники справи не зявились у судове засідання, суд керуючись нормами ст. 205 КАС України вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця, про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця (номер запису 2 353 000 0000 035268 від 25.01.2016).

За перевіряємий період, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до основного виду підприємницької діяльності позивача є (КВЕД 28.12.) виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування.

Позивач здійснює діяльність пов`язану із виробництвом продукції виробничо- технічного призначення. Для здійснення даного виду діяльності позивачем здійснюється закупівля комплектуючих матеріалів, запчастин, вузлів, корпусів, спіралей, муфт, і т.д. з яких в подальшому виготовлюється на замовлення покупців рукави високого тиску, гідравлічні вузли, гідромотори, гідророзподілювачі, мініагрегати, насоси.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у тому числі з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №221/10-36-33- 04/ від 11.11.2019, відповідно до висновків якого позивачем в ході фінансово-господарської діяльності порушено:

п.п.2, п.п.8, п.п.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.10.2013 за № 1686/24218 (далі Порядок № 481) та пп. „а п. 176.1 ст. 176 ПК України, в частині невірного відображення сум фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які відображені в графі 6, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8);

п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 25.01.2016 по 31.12.2018 на загальну суму 994 004,58 грн, без ПДВ, в т.ч. за 2016 рік в сумі 96 353,65 грн без ПДВ, за 2017 рік в сумі 226 459,15 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 671 191,79 грн без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 178 920,81 грн, в т.ч.: за 2016 рік в сумі 17 343,65 грн, за 2017 рік в сумі 40 762,64 грн та за 2018 року в сумі 120 814,52 грн;

п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 25.01.2016 по 31.12.2018 в сумі 994 004,58 грн, без ПДВ, в т.ч. за 2016 рік в сумі 96 353,65 грн без ПДВ, за 2017 рік в сумі 226 459,15 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 671 191,79 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 14 910,06 грн без ПДВ, в т.ч. за 2016 рік в сумі 1 445,30 грн без ПДВ, за 2017 рік в сумі 3 396,88 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 10 067,88 грн без ПДВ;

п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі Закон № 2464), в частині заниження суми чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.01.2016 по 31.12.2018 на загальну суму 994 004,58 грн в т.ч. за 2016 рік на суму 96 353,64 грн, без ПДВ, за 2017 рік на суму 226 459,15 грн, без ПДВ, за 2018 року на суму 671 191,79 грн (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 1 028 566,96 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 96 353,64 грн, без ПДВ, за 2017 рік на суму 226 459,15 грн, без ПДВ, за 2018 рік на суму 622 950,58 грн, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 208 067,93 грн, в т.ч. за 2016 рік в сумі 21 197,80 грн, за 2017 рік в сумі 49 821,01 грн та за 2018 ірк в сумі 137 049,12 грн;

п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI, в частині завищення суми від`ємного значення в сумі 1 098,30 грн;

п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВP «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (Закону № 265/95), в частині проведення розрахункових операцій без застосування РРО всього на суму 99 069,70 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем були винесені оскаржувані податкові повідомлення рішення:

№ від 05.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 223 651,01 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 178 920,81 грн та 44 730,20 грн штрафних (фінансових) санкцій, встановлено порушення п. 167.1, ст. 167, п. 177.2, ст. 177 ПК України;

№ від 05.12.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 18 637,58 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 14 910,06 грн та 3 727,52 грн штрафних (фінансових) санкцій, на підставі п.16-1 роздій XX ПК України;

№ від 05.12.2019, яким застосовано штрафну санкцію за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів на загальну суму 198 139,40 грн встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95;

№ від 05.12.2019, яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 1 098,30 грн, встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, ст.198 ПК України:

№ Ф- від 05.12.2019 вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 208 067,93 грн. встановлено порушення п. 2 ч. 1, ст. 7, ст. 8, ч. 2, ст. 9 Закону № 2464;

№ від 05.12.2019 про застосування штрафних санкції за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 30 028,45 грн на підставі п. 3, ч. 11, ст. 25 Закону № 2464.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями та вимогою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з таких міркувань.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до пп. 16.1.2 та пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у ст. 177 розділу ІV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України.

Так, відповідно до п. 177.1 та п. 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп. 177.3.1 п. 177.3 ст. 177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

З висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.10.2015 у справі № 826/661/14 вбачається, що фізичній особі-підприємцю дозволено формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, аналізуючи наведені вище норми можна зробити висновок, що для врахування фізичною особою-підприємцем витрат при обчисленні об?єкта оподаткування необхідно доведення безпосередньо зв?язку таких витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов?язковість ведення і зберігання яких передбачена законодавством.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 5 Порядку № 481 записи у книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Пунктом 6 Порядку № 481 визначено, що у графі 2 книги відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та /або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; у графі 9 визначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8).

Відповідно до п. 7 Порядку № 481 фізичні особи-підприємці, зареєстровані як платники податку на додану вартість, не включають до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт та послуг).

Пунктом 9 Порядку № 481 передбачено, що дані книги заповнюються у гривнях з копійками та використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи».

Щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, №, вимоги про сплату боргу № Ф- та рішення № від 05.12.2019 про застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Як слідує акту перевірки № 221/10-36-33-04/ від 11.11.2019, відповідачем встановлено факт завищення позивачем витрат, а саме за період з 25.01.2016 по 31.12.2018.

Так, за 2016 рік позивачем подано податкову декларацію від 09.02.2017 № на суму 591 246,81 грн, за 2017 рік від 26.01.2018 № на суму 1 378 793,10 грн та за 2018 рік від 06.02.2019 № на суму 3 180 657,24 грн.

З урахуванням даних, що містяться в акті перевірки сума розбіжності становить 994 004,58 грн.

При обґрунтуванні встановленої суми занижених витрат відповідач посилається на норми ПК України відповідно до яких для віднесення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) до складу витрат позивача, останні мають бути безпосередньо пов`язані із отриманням доходу від їх же реалізації. Тобто витрати позивача визнаються не раніше, ніж визнається дохід, для отримання якого вони були понесені, з чим позивач абсолютно згоден.

Але докази неправомірного віднесення позивачем до складу витрат фінансово- господарських операцій по взаємовідносинах з постачальниками товарів (робіт, послуг) на суму 994 004,58 грн не вказано, а також до суду не надано.

Як вбачається із акту перевірки відповідач із встановленої суми завищених витрат в розмірі 994 004,58 грн, вказав обґрунтування лише на суму 5 491,50 грн, а саме витрат як того вимагає Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 № 395 (надалі - Порядок № 395).

Так, відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку № 395 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті;

Але в акті перевірки відсутнє посилання відповідача на фінансово-господарські операції, які б обґрунтовано підтверджувались та розраховувались первинними документами на загальну суму 988 513,08 грн, і доводили порушення позивачем норм податкового законодавства, а саме як такі, що включені до витрат податкового обліку позивача безпідставно.

Однак, позивачем подно до суду ряд первино бухагтерської документації, яка вказують на те, що позивачем віднесено господарські операції з придбання товарів, які віднесенні до складу витрат позивача та безпосередньо пов`язані із отриманням доходу від їх же реалізації.

Як вже зазначалось судом, позивач здійснює діяльність пов`язану із виробництвом продукції виробничо- технічного призначення. Для здійснення даного виду діяльності позивачем здійснюється закупівля комплектуючих матеріалів, запчастин, вузлів, корпусів, спіралей, муфт, і т.д. з яких в подальшому виготовлюється на замовлення покупців рукави високого тиску, гідравлічні вузли, гідромотори, гідророзподілювачі, мініагрегати, насоси.

Матеріали справи містять видаткові та податкові накладі, які свідчать про придбання позивачем: грунтівки, фарб, колранта, пензеля, ДВП, ДСП, втулки, ків 4-зубий, кожкартон, конвеєрна стрічка, корчувач, кронштейн з тягами, ніж відвалу, палець на лапу, палець різбовий, ремень, розподільники, рукава кисневі, напорні, сальники, циліндри, гідромотор, перемикачі, тощо.

Перевіркою встановлено, шо ОСОБА_1 мав право включити до гр.5 «Вартість придбаних, товарно-матеріальних цінностей, що реаяізовані аби використані у виробництві продукції» до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2016 рік, 2017 рік га 2018 рік наступні суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, а саме: рукава високого тиску, гідравлічні вузли, гідромотори, гідророзподілувачі, мініагригати, інші запчастини та комплектуючі.

Відповідач використовуючи відомості первинних документів фінансово-господарської діяльності позивача, встановив вартість товарно-матеріальних цінностей, які позивач мав право віднести до складу витрат в розрізі номенклатури товару та періоду у 2016 -2018 років, при цьому відповідач не деталізує із яких господарських операцій взяті дані відомості та якими первинними документами (порядковий номер, дати складання, назва постачальників, номенклатура товару, суми постачання без ПДВ, ПДВ, сума з ПДВ) вони підтверджується.

Тобто, податковий орган при донарахуванні податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску взяв за основу показник завищення витрат на загальну суму - 994 004,58 грн, що зображена акті перевірки, однак в ході перевірки встановлює іншу суму витрат, які позивач мав право відобразити і зображує їх в акті перевірки де цей показник є та складалий відповідно до розрахунку.

Витрати позивача відповідно до п. 177.4, ст.177 ПК України складаються окрім вартості придбаних товарів (робіт, послуг) в тому числі із витрат на оплату праці та нарахувань суми заробітної плати, інших витрат в тому числі але не виключно на відрядження працівників, послуг зв`язку, реклами, ремонту та експлуатації майна.

Витрати на суму 5 491,50 грн за період 2016 року, позивач відніс до складу витрат у зв`язку з господарськими взаємовідносинами з ПП «Пром Агро Рось».

Так, між позивачем та ПП «Пром Агро Рось» укладено договір оренди від 04.05.2016, відповідно до якого для здійснення господарської діяльності позивачем орендується офісне приміщення за адресою вул. Леваневського, 85, м. Біла Церква. З метою належної організації умов роботи офісу, забезпечення безпечних та здорових умов праці. Позивачем здійснено закупівлю ґрунтовки, фарби та інших будівельних матеріалів для проведення поточного ремонту приміщення, які є предметом договору оренди.

Придбання будівельних матеріалів здійснювалось згідно податкова накладна № 134 від 12.05.2016 на суму без ПДВ 1 708,17 грн в т.ч. ПДВ 341,63 грн, загальна сума з ПДВ 2048,80 грн, видаткова накладна № 00000002 від 06.05.2016 на суму без ПДВ 1 708,17 грн в т.ч. ПДВ 341,63 грн, загальна сума з ПДВ 2 048,80 грн, податкова накладна № 67 від 15.06.2016 на суму без ПДВ 3 783,33 грн в т.ч. ПДВ 756,67 грн, загальна сума з ПДВ 4 540,00 грн, видаткова накладна № 332 від 06.06.2016 на суму без ПДВ 3 783,33 грн в т.ч. ПДВ 756,67 грн., загальна сума з ПДВ 4 540,00 грн.

Дані господарські операції відображені позивачем в книзі обліку доходів та витрат № 1 за 2016 рік.

Відповідно до абзацу 1, ч. 2, ст. 7 Закону № 2464 базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку) отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України встановлено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що встановлена відповідачем сума завищення витрат позивача за періоди 2016 - 2018 роки на загальну суму 994 004,58 грн, не підтверджується матеріалами перевірки, є не обґрунтованою, однак спростовуються поданими позивачем документами, а відтак податкові повідомлення-рішення від 05.12.2019 № , №, № рішення № про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування вимога про сплату боргу № Ф- від 05.12.2019, суд вважає дану вимогу похідною від попередніх, а тому також підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення № від 05.12.2019, суд зазначає наступне.

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено порушення вимог п. 12, ст. 3 Закону 265/95, а саме проведеною перевіркою встановлено факт реалізації товару по безготівковій формі розрахунків, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 99 069,70 грн (без ПДВ) в т.ч. за період 2017 рік на суму 27 026,7 грн та 2018 рік на суму 72 043,00 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95 розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, птатіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Слід звернути увагу, що позивач не здійснює розрахункові операції поняття яких розкрите у ст. 2 Закону № 265/95. Позивач у своїй діяльності не використовує реєстратори розрахункових операцій, протягом своєї діяльності не реєстрував будь-який реєстратор розрахункових операцій в Державному реєстрі реєстраторів розрахункових операцій.

Враховуючи що позивач не здійснював розрахункових операцій, у нього відсутній обов`язок щодо реєстрації будь-якого пристрою, терміналу, електронного контрольно- касового апарату чи реєстратора, інших програмно-технічних комплексів в Державному реєстрі. Також у Позивача відсутній обов`язок оформлення, ведення, зберігання як того вимагає Закон № 265/95 та Постанова Кабінету Міністрів України №1336 від 23.08.2000:

розрахункової книжки - належним чином зброшурована та прошнурована книжка, зареєстрована в контролюючих органах, що містить номерні розрахункові квитанції, які видаються покупцям у визначених цим Законом випадках, коли не застосовуються реєстратори розрахункових операцій або програмні реєстратори розрахункових операцій;

книги обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в контролюючих органах книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг);

подання звітності - до контролюючих органів, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Крім того, відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148, у позивача відсутнє адміністрування, а саме:

каси - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівки, інших цінностей, касових документів;

касової книги - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі;

касового ордеру - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси;

у зв`язку з відсутністю касових операцій.

До книг обліку, п. 13, п. 3 Положення про ведення касових операцій, з поміж касової книги, книги обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книги обліку розрахункових операцій, відносить книги обліку доходів та витрат.

Про порушення якоє зазначає відповідач, говорить про обов`язок вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Однак, виходячи із тези п. 12 ст. 3 Закону № 265/95 вести облік в порядку, встановленому законодавством необхідно додатково зазначити, що формою Книги обліку доходів і витрат та порядком її ведення, яка затверджена наказом Порядком № 481, що набрав чинності з 18.10.2013, не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.

Крім того, норма п. 12 ст. 3 Закону № 265/95 діє в цілях обліку саме розрахункових операцій, оскільки, реалізація товару (робіт, послуг) платником податку на який відсутні первинні документи щодо його придбання в цілях наприклад обліку та адміністрування податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного внеску, не тягне за собою санкцію передбаченою ст. 20 Закону № 265/95 за порушення вимог даної норми, а саме до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, позивач не здійснює розрахункових операцій передбачених ст. 2 Закону № 265/95 у зв`язку з відсутністю такої потреби, а відповідно до п. 2, ст. 9 Закону № 265/95 реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при виконанні банківських операцій, - вимоги Закону № 265/95 не поширюють свою дію на позивача.

Водночас, товар, який відображений в акту перевірки, та який за припущенням контролюючого органу був придбаний шляхом проведення розрахункових операцій, наявні первинні документи на його придбання, зокрема з ФОП ОСОБА_4 (у 2017 році придбано зазначені запчастини на загальну суму 6 060 грн, а саме:

боковина капота з засувками - 2 од., ківш 4-зубий - 1 од., корчувач - 1 од., кронштейн з тягами - 1 од., кронштейн лап - 2 од., лапа з башмаками - 1 од., ніж відвалу - 1 од., ріг стрілки верхній - 1 од., ріг стрілки нижній - 1 од., ручка дверей - 1 од., сидіння - 1 од., стрічка транспортера - 2 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною №357 від 03.07.2017;

у 2018 році придбано зазначені запчастини на загальну суму 6740 грн, а саме: гідромотор МТ160С - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною №7 від 09.01.2018р.;

насос Могіопі MGP2K 15 правое вращение - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною №27 від 29.01.2018:

насос водяний УМЗ 4215 - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною №27 від 29.01.2018;

насос НШ32-3Л Гідросила - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною №27 від 29.01.2018;

турбокомпресор - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною № 284 від 20.07.2018;

шнек зерновий зерно перевантажувач - 1 од., фактичне отримання товару підтверджується видатковою накладною № 284 від 20.07.2018.

Зв постановлений товар з ФОП ОСОБА_4 здійснювались розрахунки в безготівковій формі шляхом банківської операції на суму 45 381,35 грн.

Таким чимно суд приходить до висновку про відсутність підставі у податкового органу приймати спірне податкове повідомлення рішення № від 05.12.2019, а тому воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України", відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій щодо визначення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, а також щодо прийняття податкових повідомлень-рішень від 05.12.2019 № , № , № , № , вимоги № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № .

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 6 796,64 грн (платіжне доручення № 68 від 28.02.2020), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Щодо клопотання податкового органу про залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду, то на думку суду воно є безпідставним, оскільки зазначене питання було вирішено судом під час відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 73 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 05.12.2019 № , № , № , № , вимогу про сплату боргу № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № .

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 6 796 (шість тисяч сімсот дев`яносто шість) грн 64 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.