Справа № 460/16325/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2022 року м. Рівне №460/16325/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс"

доДержавної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі відповідач 1; ДПС України), Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач 2), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головн-ого управління ДПС у Рівненській області № 2856678/44223476 від 12.07.21 про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" № 1 від 04.06.21 року, зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати у ЄРПН податкову № 1 від 04.06.21 днем її первинного подання.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначав, що відповідачем 2 безпідставно прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, оскільки ним було надано у повному обсязі документи, які підтверджують реальне здійснення господарських операцій за такими податковими накладними. Проте, за результатом розгляду поданих документів податковим органом їх безпідставно не взято до уваги. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачі направили до суду спільний відзив на позовну заяву, у якому заперечили проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарських операцій за податковою накладною, у реєстрації якої було відмовлено. Отже, у Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Рівненській області були законні підстави для прийняття рішень про відмову в реєстрації спірної податкової накладної. Також зауважили, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Також зазначили що пропуску строку звернення до суду. Просили повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 06.12.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 14.05.21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" зареєстроване як юридична особа, основним видом економічної діяльності якого за КВЕД: 49.41 є Вантажний автомобільний транспорт

Другорядними напрямами діяльності за КВЕД:

46.90 є Неспеціалізована оптова торгівля;

52.29 є Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;

68.20 є Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

77.12 є Надання в оренду вантажних автомобілів;

10.06.21 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс", в якості Перевізника та ТОВ "СПЕЦАВТОІНВЕСТ", в якості Замовника, укладений договір надання автотранспортних послуг по перевезенню вантажів №САІ 1-0106/21-сп, за умовами якого Перевізник зобов`язується здійснювати послуги по перевезенню вантажів, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити надані послуги.

На виконання зобов`язань за вказаним вище договором, з 01.06.2021 по 15.06.21 позивачем надано, а замовником прийнято автотранспортні послуги на суму 3836463,09 грн., у тому числі 639743,85 ПДВ.

Надання позивачем вказаних вище послуг підтверджується актом надання послуг №1 від 18.06.21 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в ході розгляду справи, поставка товару здійснювалась транспортними засобами позивача згідно додатку до договору №САІ 1-0106/21-сп від 01.06.21, що підтверджується товарно-транспортними накладними: №О2080621/043 від 08.06.21 на суму 180 600,00 грн., №О2090621/031 від 09.06.21, на суму 114 00,00 грн., №О2090621/051 від 09.06.21 на суму 108000,00 грн.№02110621/028 від 11.06.21 на суму 106000,00 грн., №О2110621/054 від 11.06.21 на суму 114000,00 грн., №О3010621/001 від 01.06.21 на суму 106000,00 грн., №О3010621/033 від 01.06.21 на суму 112000,00 грн., №О3020621/032 від 02.06.21 на суму 107000,00грн., №О3030621/014 від 03.06.21 на суму 106000,00 грн., №О3030621/047 від 03.06.21 на суму 112000,00 грн., №О3040621/027 від 04.06.21 на суму 106000,00 грн., №О3040621 від 04.06.21 га суму 150 900,00 грн., №О3050621/024 від 05.06.21 на суму 112 800,00 грн., №О3060621/035 від 06.06.21 на суму 111900,00 грн.,№О3080621/034 від 08.06.21 на суму 111600,00 грн., №О3120621/006 від 12.06.21 на суму 107400,00 грн., №О3120621/013 від 12.06.21 на суму 120800,00 грн.,№О3150621/015 від 15.06.21 на суму 120800,00 грн., №О3150621/020 від 15.06.21 на суму 120500,00 грн., №О3010621/030 від 01.06.21 на суму 108000,00 грн., №О3150621/050 від 15.06.21 на суму 120500,00 грн., №О3150621/018 від 15.06.21 на суму 107000,00 грн., №О3120621/071 від 12.06.21 на суму 117900,00 грн., №№О3120621/009 від 12.06.21 на суму 110900,00 грн., №О3090621/006 від 09.06.21 на суму 120800,00 грн., №О3080621/004 від 08.06.21 на суму 111300,00 грн., №О3060621/003 від 06.06.21 на суму 107700,00 грн., №О3050621/006 від 05.06.21 на суму 112500,00 грн., №О3040621/039 від 04.06.21 на суму 112200,00 грн., №О3040621/018 від 04.06.21 на суму 111900,00 грн., №О3030621/020 від 03.06.21 на суму 111600,00 грн., №О3020621/036 від 02.06.21 на суму 107700,00 грн., №О3010621/035 від 01.06.21 на суму 111600,00 грн.№О3010621/004 від 01.06.21 на суму 115200,00 грн.. №О211621/056 від 11.06.21 на суму 114900,00 грн., №О2110621/030 від 11.06.21 на суму 109800,00 грн., №О2100621/003 від 10.06.21 на суму 114600,00 грн., №О2080621/060 від 08.06.21 на суму 113700,00 грн., №О2070621/028 від 07.06.21 на суму 108600,00 грн.,№О2070621/009 від 07.06.21 на суму 113700,00 грн., №О20506221/024 від 05.06.21 на суму 114600,00 грн.

За фактом поставки товару на підставі вимог, передбачених пунктом 201.10 статті 210 Податкового кодексу України, складено та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкову накладну № 1 від 04.06.21.

Однак, реєстрацію вказаної податкової накладної податковим органом було зупинено. Зокрема, квитанцією від 29.06.21 № зупинено реєстрацію податкової накладної № 1 від 04.06.21.

При цьому, із змісту зазначеної квитанцій слідує, що зупинення реєстрації податкових накладних було проведене податковим органом з наступних підстав: "Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, реєстрація ПН/РК від 04.06.21 року №1 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. Коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 49.41 відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій."

Крім вказаного, у квитанції позивачу пропонувалось надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладнної/розрахунку коригування в ЄРПН.

З матеріалів справи слідує, що позивач надав пояснення та копії підтверджуючих документів щодо податкової накладної, реєстрацію якої було зупинено, а саме:

1) повідомленням від 09.07.21 надано пояснення стосовно податкової накладної та копії документів на 9 арк.

В подальшому, Головою Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Рівненській області рішенням № 2856678/44223476 від 12.07.21 відмовлено у реєстрації податкової накладної № 1 складеної 04.06.21.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачем було подано скаргу, за результатами розгляду якої скаргу залишено без задоволення, рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації ПН залишено без змін. В якості підстави зазначено: ненадання платником податку копії первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризіційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси.

Вважаючи вищевказане рішення про відмову в реєстрації податкової накладної протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого, у тому числі, включене Головне управління ДПС у Рівненській області.

Абзацами 3 та 4 пункту 2 вказаної Постанови установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року № 529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Рівненській області.

30 вересня 2020 року проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Рівненській області як відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 44070166) юридичної особи ДПС України (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 008085321.

Наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року № 643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», затверджено Положення про Головне управління ДПС у Рівненській області (Положення доступне для перегляду в мережі Інтернет за посиланням: https://rv.tax.gov.ua/data/files/253986.pdf).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 вказаного Положення, Головне управління ДПС у Рівненській області як відокремлений підрозділ ДПС України є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Рівненській області ().

Наказом ДПС України від 24 грудня 2020 № 755 "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби".

За правилами частини першої статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд зазначає, що функції держави не зникають із ліквідацією юридичної особи публічного права (крім випадку повної відмови держави від виконання певних функцій, що потребуватиме відповідних змін у законодавстві), а тому, у будь-якому випадку, враховуючи принцип безперервності влади, має бути вирішено питання про «функціональне» правонаступництво юридичної особи публічного права, щодо якої не існує запису в ЄДР про припинення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для заміни відповідача у справі на правонаступника - Головне управління ДПС у Рівненській області (код ЄДРПОУ ВП 44070166).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу вимог пп."а" та пп. "б" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (далі ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно з п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами 1-3 пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - постачальник товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

За приписами абз.5 п.201.10 ст.201 ПК України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

У силу абзаців 9-10, 12 пункту 201.10 статті 201 ПК України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

У свою чергу, відповідно до п.12 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341) (далі Порядок №1246), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування (абзац 10).

Згідно з п.17 Порядку №1246, у разі зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування формується квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Така квитанція одночасно надсилається постачальнику (продавцю) та отримувачу (покупцю) - платнику податку.

Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.12.2019 №1165, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Порядок №1165) та Порядок розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 1 додатку 3 до Порядку №1165 відносить до ознак ризиковості здійснення операцій наступне: відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 р. в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 р. у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Аналіз пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій свідчить про те, що для того аби встановити наявність у господарської операції відповідної ознаки мають існувати визначені цим пунктом передумови, а також для підтвердження відповідності господарської операції вказаному критерію слід навести обґрунтований розрахунок за цим критерієм, якому відповідає платник податку, чого вимагає пункт 11 Порядку №1165.

Із наведеного слідує, що контролюючим органом визначено загальні підстави прийняття рішень про відмову у реєстрації податкових накладних та не зазначено конкретної інформації щодо причин та підстав його прийняття.

Разом із тим, відсутність у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної зазначення конкретного критерію ризиковості здійснення операцій, про які йдеться у пункті 1 додатку 3 до Порядку №1165, із розрахованим показником за відповідним критерієм, якому відповідає платник податку, свідчить про необґрунтованість віднесення господарської операції до відповідного критерію, що визначений пунктом 1 Критеріїв ризиковості господарських операцій.

Зокрема, вищезазначена квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не містить обґрунтування того, що обсяг постачання послуг дорівнює чи перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 року в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим па офіційному веб-сайті ДПС, що свідчить про необґрунтованість такої квитанції.

Із наведеного слідує, що квитанція про зупинення реєстрації податкових накладних не відповідає вимогам, що встановлені до неї пунктом 11 Порядку №1165 в частині необхідності зазначення критерію ризиковості здійснення операцій, на підставі якого зупинено реєстрацію податкових накладних в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку.

Крім того, у квитанції не зазначено, які саме документи слід надати платнику податків та чого мають стосуватися пояснення такого платника податків для того, аби реєстрація податкової накладної стала можливою, що також свідчить про невідповідність сформованої квитанції вимогам, що визначені п.11 Порядку №1165.

В той же час, реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджується копіями документів, наданих разом із поясненнями по податковій накладній.

Зокрема, на підтвердження дійсності надання послуг Позивачем надано: письмові пояснення, копію договору про надання автотранспортних послуг, акт надання послуг, банківську виписку про оплату наданих послуг, товаро-транспорті накладні, які підтверджують факт надання послуг. Також надано додаткові пояснення щодо забезпечення надання послуг, зокрема: копії договорів оренди транспортних засобів, техпаспорти на транспортні засоби, договір оренди площадки у постачальника промислової бази, копії договорів поставки нафтопродуктів, видаткових накладних на нафтопродукти, копії договорів поставки запасних частин та розхідних матеріалів для транспортних засобів, копія договору оренди виробничих приміщень.

На переконання суду, долучені документи в повній мірі дозволяють встановити дійсність господарських операцій, а саме факту виникнення господарського зобов`язання, факту його виконання та оплати, що в свою чергу дозволяє встановити виникнення податкового зобов`язання та об`єкт оподаткування.

Однак, мотивуючи свою відмову у реєстрації податкових накладних, податковий орган в якості причини вказав "ненадання платником податку копій документів: договорів, зокрема зовнішньоекономічних контрактів, з додатками до них; первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних ти нових форм та галузевої специфіки, накладних (документи, які не надано, підкреслити); розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків".

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначені у рішенні про відмову в реєстрації податкових накладних № 2856678/44223476 від 12.07.21 підстави їх прийняття є необґрунтованими.

Пунктом 4.1.4 статті 4 ПКУ встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку, відповідно до якої, будь-яке рішення платника податку вважається правомірним у разі, якщо норми одного або декількох нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, не допускається припущення чи сумніви щодо правомірності дій платників податків без конкретно-визначеної законодавством умов їх незаконності.

Натомість, оскаржуване рішення не може вважатися безсумнівним та об`єктивним, оскільки не містять обґрунтувань однозначного застосування закону, щодо відмови у реєстрації податкової накладної.

Згідно із пунктом 201.16 статті 201 ПКУ, реєстрація податкової накладної в ЄРПН може бути зупинена лише в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, пунктом 5 якого передбачено, що податкові накладні перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій згідно із Додатком №3 цього порядку.

У квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних позивачу пропонувалось надати документи щодо підтвердження інформації, зазначеної в такій податковій накладній, однак конкретного переліку документів у відповідності до Додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165, у квитанції не вказано.

Таким чином, враховуючи на принцип правомірності дій платника податків, на переконання суду, позивач правомірно самостійно визначив обсяг необхідних документів для підтвердження інформації, вказаної в податковій накладній, реєстрацію якої було зупинено.

Втім, надані копія договору, запит замовника на поставку товару, товаро-транспортна накладна, видаткова накладна, копії первинних документів, копія договору найму (оренди) транспортного засобу податковим органом під час прийняття оскаржуваних рішень до уваги не брались. Водночас, оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкових накладних не містить ані мотивів, ані обґрунтувань недостатності для реєстрації отриманих відповідачем документів.

Таким чином, можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Вживання податковим органом загального посилання на "недостатність наданих документів" без конкретного переліку документів та без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

На виконання вимоги про надання пояснень та документів, позивач вимушений був надати документи на підтвердження реальності проведення господарських операцій, виходячи із власного розсуду, а не з конкретних вимог податкового органу, що в подальшому виявилось достатнім для реєстрації лише деяких податкових накладних.

В свою чергу, в оскаржуваному рішенні подана інформація не спростована з точки зору її недостатності, не наведено жодних аргументів, щоб дозволило дійти об`єктивного висновку про не підтвердження дійсності господарської операції.

Верховним Судом у постанові від 02.04.2019 по справі №822/1878/18 викладено позицію, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, вимоги цієї статті КАС України чітко встановлюють межі доказування відповідача у спорах в порядку адміністративного судочинства, оскільки суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи вимоги пункту 1 та 2 частини першої статті 244 КАС України, суд може встановити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, виходячи виключно із доданих позивачем до позовної заяви доказів, а також перелічених відповідачем в оскаржуваних рішення доказів.

Зважаючи, що в ході судового розгляду відповідач не надав суду належних та допустимих доказів обґрунтованості оскаржуваного рішення, а подані позивачем докази свідчать про протилежне, таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо встановленням рішенням суду зобов`язання зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної позивача, слід зауважити наступне.

Приписами пунктів 19 та 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246 (далі - Порядок № 1246), передбачено, що податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструються у день,

1) прийняття комісією рішення про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування;

2) набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення суду). У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, нормами ПК України та Порядку №1246 чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію відповідних податкових накладних та зазначення дат їх реєстрації.

Водночас, у даному випадку, задоволення вказаної позовної вимоги, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України (Case of Chuykina vs Ukraine) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту і статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту і статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим:, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від іо липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-П)".

З огляду на викладене, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в у сумі 2270,00 грн, а тому судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 як органу, що приймав оскаржувані рішення.

Окрім цього, представником позивача було подане клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи вказане клопотання суд враховує, що статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до абзаців 1-2 частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 24.11.2021 №б/н в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «РАЧИН-ТРАСН" (Клієнт) доручає, а АО "Корпорація права" приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги, спрямованої для юридичного (судового) вирішення спірних правовідносин.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до наведених норм законодавства, договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч.2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладанні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Пунктом 9 Договору про надання правової допомоги узгоджено порядок оплати послуг адвоката. За змістом пункту 9 Договору: гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою та оформляється додатково

На виконання вказаного договору, ТОВ "РАЧИН_ТРАНС" 30.11.2021 року здійснено оплату юридичних послуг та перераховано грошові кошти у сумі 8000 грн. 00 коп. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №458 від 30.11.2021 року.

Основними критеріями для прийняття судом рішення по відшкодуванню заявлених витрат по наданню правової допомоги адвокатом пов`язаної з розглядом справи є - реальність витрат, розумність їхнього розміру та співмірність зі складністю цієї справи.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами віднесена судом першої інстанції на підставі статті 12 КАС України до справ незначної складності, а тому підготовка позовної заяви по суті у даній справі вимагала середнього обсягу юридичної роботи (проте не надмірного, значного).

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що витрачений адвокатом ресурс та час, в процесі надання правової допомоги у даній справі, та сплачена позивачем за вказані послуги їх вартість 8000,00 грн співмірні одні з одним.

Частиною 7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Всупереч наведеному, клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідачем у даній справі не заявлялось.

Частиною другою ст. 124 КАС України установлено, що за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відтак, на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № 2856678/44223476 від 12.07.21 про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" № 1 від 04.06.21 року.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" № 1 від 04.06.21 року днем її первинного подання.

Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 2270,00 грн. понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 8000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 травня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рачин-Транс" (вул. вул. Мінська, 62,с. Рачин,Дубенський район, Рівненська область,35609, ідентифікаційний код 44223476)

Відповідач: Державна податкова служба України (Львівська площа, 8,м.Київ,04053, )

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33027, )

Суддя В.В. Щербаков