Справа № 806/2012/16
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2012/16

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

13 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння", Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння" до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.09.2016р. №, №, №, вимоги від 19.09.2016р. №Ю-, рішення від 19.09.2016р. №,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2016 року Багатопрофільне мале приватне підприємство «Сприяння» звернулось до суду з позовом до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 19.09.2016 р. №, №, №, вимоги від 19.09.2016 р. №Ю-, рішення від 19.09.2016 р. №.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.09.2016 р. №, №, №, вимогу від 19.09.2016 р. №Ю-, рішення від 19.09.2016 р. №, винесені Житомирською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що судом не надано належної правової оцінки доводам відповідача щодо оцінки копії платіжної відомості, як первинного документу, що засвідчує сплату ОСОБА_1 щомісячної заробітної плати у розмірі 4160 грн. в сукупності з письмовими поясненнями ОСОБА_1 . Згідно письмових пояснень і заяв ОСОБА_1 , перевіряючими встановлено, що оплата праці ОСОБА_1 визначалася за усною згодою сторін та дорівнювала сумі місячного платежу за цивільно-правовою угодою, а тому висновок суду щодо відсутності будь-яких письмових доказів суперечить матеріалам справи. Окрім того, судом під час судового розгляду не надано оцінку письмовим доказам щодо трудових відносин з керівником БМП «Сприяння» - ОСОБА_2 , оскільки відповідно до податкових розрахунків сум, нарахованого та (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ), що надійшли до Житомирської ОДПІ від БМП «Сприяння», працівник ОСОБА_2 з 30.06.2014 звільнений та заробітну плату на підприємстві не отримує, тобто відповідно до ст.155 КАС України позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Позивачем також подано апеляційну скаргу на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03.03.2016, у якій позивач погоджується із резолютивною частиною оскаржуваного рішення, однак не погоджується з мотивувальною частиною постанови, де на його думку, наведено численні оцінюючі судження про факти, яких просто не існувало, або які не підкріплені належними та допустими доказами, або ж які встановлені судом, всупереч правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі апелянт просить:

- з мотивувальної частини постанови в абзаці 2 аркушу 1 виключити фразу: «...де зроблено висновок, що ОСОБА_1 у період з 01.07.2014р. по 30.06.2015р. перебувала у трудових відносинах з підприємством.»;

- з мотивувальної частини постанови в абзаці 3 аркушу 1 виключити фразу:... платіжна відомість по виплаті заробітної плати Мосійчук А.І....»;

- з мотивувальної частини постанови в абзаці 6-му аркушу 3-му виключити фразу:...платіжна відомість по виплаті заробітної плати Мосійчук А.І....»;

- з мотивувальної частини постанови абзац 11 аркушу 3 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 12 аркушу 3 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 1 аркушу 4 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 2 аркушу 4 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 5 аркушу 4 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 6 аркушу 4 виключити повністю, замінивши його фразою: « У жовтні 2014р. (21.10.2014р.) було прийнято наказ №20 по підприємству, щодо зарахування гр. ОСОБА_1 бухгалтером БМП «Сприяння», уклавши з нею цивільно-правову угоду на виконання цих функцій з 21. 10. 2014р. в наказовій частині наказу відсутній термін «посада», так як у відповідності з наказом по підприємству №14 від 16 вересня 2013 року (п.2 наказу), посада бухгалтера з 01.10.2013р., виключена з штатно-посадової книги підприємства, тому в наказі зазначено про укладання лише цивільно-правової угоди.»;

- в мотивувальній частині постанови друге речення абзацу 7 аркушу 4 викласти в наступній редакції: « Зокрема відсутні докази виконання гр. ОСОБА_1 , трудової функції бухгалтера підприємства у період з 01 липня 2014р., по ЗО червня 2015 року»;

- з мотивувальної частини постанови абзац 8 аркушу 4 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 9 аркушу 4 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 1 аркушу 5 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 2 аркушу 5 виключити повністю;

- з мотивувальної частини постанови абзац 4 аркушу 5 виключити повністю;

- в мотивувальній частині постанови, абзац 12 аркушу 5 викласти в наступній редакції: « Слід зазначити, що копія даної платіжної відомості завірена лише штампом оповідача. Її походження судом не встановлювалося, оригінал не витребовувався ні віповідачем у позивача чи в скаржника (гр. ОСОБА_1 ), ні судом у скаржника, відповідача чи позивача. Наявність копії печаток і копії підписів (при чому з двох сторін, в тому числі і з пустої зворотньої), не є належним та допустимим доказом.»;

- резолютивну частину постанови Житомирського окружного суду від 03.03.2017р., у справі №806/2012/16 (категорія 8.3.2.) залишити без змін.

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2017 призначено справу до апеляційного розгляду на 29.05.2017.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 зупинено провадження у справі №806/2012/16 за позовом Багатопрофільного малого приватного підприємства"Сприяння" до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення до набрання чинності рішенням Богунського районного суду у справі №295/846/17.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.04.2022 поновив провадження у справі №806/2012/16 та призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 13:00 год. 03 травня 2022 року.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 29.04.2022 від ГУ ДПС у Житомирській області до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із військовою агресією Російської Федерації проти України, запровадженням воєнного стану, а також згідно наказу ДПС від 24.02.2022 №243-о «Про встановлення простою в роботі Державної податкової служби України та її територіальних органах» ГУ ДПС перебувало у простої.

Дослідивши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 313 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

При цьому, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Таким чином, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, враховуючи, що сторони по справі повідомлені про розгляд справи належним чином, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття обґрунтованого та законного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотаннявідповідача про відкладення розгляду справи. При цьому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, Житомирською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області проведено позапланову невиїзну документальну перевірку БМПП "Сприяння" з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з ОСОБА_1 , своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та військового збору за період з 01.07.2014 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт від 02.09.2016 №4828/06-25-13-05/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.21-24).

Згідно вказаного акту, фіскальним органом встановлено використання позивачем у період з 01.07.2014 по 30.06.2015 праці найманого працівника гр. ОСОБА_1 , з якою не оформлені належним чином трудові відносини і, як наслідок, з виплачених неоформленій найманій фізичній особі доходів не утримано та не сплачено (не перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок; дохід, виплачений ОСОБА_1 не відображено у звітності по єдиному соціальному внеску. При перевірці використано відомості з інформаційних ресурсів ДФС, зокрема ІС "Податковий блок", а також отримана у встановленому порядку інша податкова інформація; скарга ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_1 , платіжна відомість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований від 11.03.2014.

На підставі вказаного акту, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.09.2016 р. №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.09.2016 р. № (т.1, а.с.26-28, 30-31).

19.09.2016 відповідно до ст..25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на підставі картки особового рахунку платника, акту перевірки від 02.09.2016 №4828/06-25-13-05/ НОМЕР_1 позивачу виставлено податкову вимогу №Ю- про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені в сумі 18623,76 грн. (т.1, а.с.29).

Не погодившись із вказаними рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 19.09.2016 р. №, №, №, вимога від 19.09.2016 р. №Ю-, рішення від 19.09.2016 р. №, винесені Житомирською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

При прийнятті вказаного висновку, суд першої інстанції виходив з того, що робота щодо упорядкування бухгалтерської документації провадилась ОСОБА_1 з відома власника підприємства, що свідчить про її фактичний допуск до роботи та вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

Суд дійшов висновку, що при проведенні перевірки посадовими особами фіскального органу визначено період перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з БМПП "Сприяння" з 01.07.2014 по 30.06.2015 лише на підставі її пояснень, без підтвердження його належними доказами, а відповідно неправильно проведено донарахування та розрахунки податків та зборів, штрафних санкцій.

Щодо бази оподаткування, яка визначена перевіряючими у розмірі 4160,83 грн. (щомісячно) згідно платіжної відомості по сплаті ОСОБА_1 коштів за договором від 11.03.2014р. купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні інші докази виплати ОСОБА_3 щомісячної заробітної плати у розмірі 4160,83 грн., крім копії вказаної платіжної відомості, а тому посадовими особами фіскального органу безпідставно було визначено у якості об`єкта оподаткування щомісячну заробітну плату ОСОБА_1 саме у вказаному розмірі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.163.1.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 164.6 статті 164 ПК України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

При нарахуванні доходів у вигляді винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) база оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Пунктом 168.1.1 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Крім цього, відповідно до п.2 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 ч. 1 ст.1 вказаного Закону передбачено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.6 цього Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту перевірки від 02.09.2016 №4828/06-25-13-05/ НОМЕР_1 , фіскальним органом встановлено використання позивачем у період з 01.07.2014 по 30.06.2015 праці найманого працівника гр. ОСОБА_1 , з якою не оформлені належним чином трудові відносини і, як наслідок, з виплачених неоформленій найманій фізичній особі доходів не утримано та не сплачено (не перераховано) до бюджету податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок; дохід, виплачений ОСОБА_1 , не відображено у звітності по єдиному соціальному внеску. При перевірці використано відомості з інформаційних ресурсів ДФС, зокрема ІС "Податковий блок", а також отримана у встановленому порядку інша податкова інформація; скарга ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_1 , платіжна відомість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості, який буде побудований від 11.03.2014.

З матеріалів справи слідує, що 21.10.2014 гр. ОСОБА_1 подала заяву директору БМП "Сприяння" ОСОБА_2 , в якій просила прийняти її на посаду бухгалтером за цивільно-правовою угодою з 21.10.2014 (т.1 а.с.15).

21.10.2014 наказом директора БМП "Сприяння" ОСОБА_2 зараховано ОСОБА_1 бухгалтером, з укладенням цивільно-правової угоди з 21.10.2014. ОСОБА_1 з наказом ознайомлена (т.1, а.с.16).

Водночас, як наголошував позивач, цивільно-правову угоду не було підписано ОСОБА_1 (т.1, а.с.17), а тому позивач вважає, що трудові відносини не виникли.

Відповідач, же обгрунтовуючи правомірність своїх рішень зазначає, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві БМПП "Сприяння" на посаді бухгалтера без належного оформлення трудових відносин, заробітну плату їй на руки не виплачували, а враховували в рахунок погашення боргу згідно договору від 11.03.2014р. купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі чи організації, або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України визначає трудовий договір як угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації, чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити відповідні умови праці, необхідні для виконання обумовленої договором роботи.

Відповідно до вимог статті 24 КЗпП України (у редакції на час спірних правовідносин)трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи (частина 4 цієї статті, яку було виключено з 01 січня 2015 року згідно із Законом України від 28 грудня 2014 року).

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи (частина друга статті 24 КЗпП України).

Тобто, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладення трудового договору свідчить про те, що між працівником та роботодавцем виникли правовідносини, що зобов`язують їх виконувати певні функції та дотримуватись вимог, встановлених для сторін трудового договору законодавством про працю. Отже, лише у разі доведення факту укладення трудового договору працівник має право вимагати, а роботодавець зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на реалізацію прав працівника, які гарантовані йому законодавством.

Основною ознакою, що відрізняє трудові відносини є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. На відміну від працівника, виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

Цивільно-правовий договір відповідно до частини першої статті 626 ЦК України є домовленістю двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В частині першій статті 903 ЦК України чітко вказано, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Характерною відмінністю трудового та цивільно - правового договорів є те, що в цивільно-правових договорах має місце рівність сторін і за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а його результат, який визначається після закінчення роботи. Особа, що виконує роботу на підставі такого договору, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, вона сама організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Тобто, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, а метою договору є отримання певного матеріального результату. Отже, за цивільно - правовим договором, в даному випадку договором надання послуг, оплачується готовий результат наданої виконавцем послуги.

На відміну від трудового договору, розмір винагороди за виконану роботу (надану послугу) визначається у договорі (підряду чи про надання послуг). При цьому розмір винагороди не залежить від розміру мінімальної заробітної плати. Строк оплати також зазначається у договорі.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Колегія суддів зазначає, що у справі №295/846/17 за позовом ОСОБА_1 до БМПП «Сприяння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, Житомирський апеляційний суд відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що наявні у матеріалах справи письмові докази не містять даних про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Підприємством. ОСОБА_1 не підпорядковувалась правилам трудового розпорядку на підприємстві, сама організовувала та виконувала свою роботу. Надана до позовної заяви платіжна відомість (а.с.5 т.1) не може бути належним доказом отримання на підприємстві позивачкою заробітної плати, оскільки містить дані про оплату за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості.

Тобто, у вказаній справі Житомирський апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з БМПП "Сприяння", а написана власноруч заява ОСОБА_1 від 21.10.2014 свідчить про те, що її волевиявлення було спрямовано на укладення цивільно-правової угоди з підприємством.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, на переконання суду, відповідачем не доведено належними доказами, що БМПП «Сприяння» під час перевірки перебувало у трудових відносинах з ОСОБА_1 , відтак позивач не є податковим агентом вказаної фізичної особи, оскільки не сплачувало їй заробітну плату, а тому не має обов`язку сплачувати донарахований податковим органом податок на дохід фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо укладення трудового договору БМПП «Сприяння» з ОСОБА_1 , перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з позивачем є помилковими, а тому доводи апеляційної скарги позивача в цій частині колегія суддів вважає обгрунтованими, що є підставою для виключення з мотивувальної частини постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 висновку щодо укладення трудового договору з ОСОБА_1 та його оплати.

Щодо інших доводів апеляційної скарги позивача про зміну мотивувальної частини оскаржуваної постанови суду від 03.03.2017 шляхом виключення чи зміни окремих речень, слів, то колегія суддів дійшла висновку, що ці вимоги апелянта задоволенню не підлягають, оскільки не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права та стосуються доведеності обставин укладення ОСОБА_1 трудового договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що оплата праці ОСОБА_1 визначалася за усною згодою сторін та дорівнювала сумі місячного платежу за цивільно-правовою угодою, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не підтверджено належним доказом отримання на підприємстві ОСОБА_1 заробітної плати, а при укладенні цивільно-правового договору трудових відносин не виникає.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази виплати ОСОБА_1 щомісячної заробітної плати у розмірі 4160,83 грн., а тому посадовими особами фіскального органу безпідставно було визначено в якості об`єкта оподаткування щомісячну заробітну плату ОСОБА_1 саме у вказаному розмірі.

За наведених обставин висновки відповідача про порушення позивачем положень Податкового кодексу щодо обов`язку нарахування та перерахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору, є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги БМПП «Сприяння» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Водночас, апеляційна скарга позивача щодо зміни мотивувальної частини рішення, в якій зроблено правовий висновок про укладення трудового договору з ОСОБА_1 та його оплати, підлягає задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає зміні, у відповідності до абз.2 частини 2 статтті 317 КАС України з підстав, наведених у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння" задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03 березня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо укладення трудового договору БМПП «Сприяння» з ОСОБА_1 та його оплати.

В решті постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Залімський І. Г.