Справа № 320/4164/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

13 травня 2022 року м. Київ № 320/4164/22
Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку та виплати його пенсії з 1 квітня 2019 року згідно довідки Київського обласного ТЦК та СП від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364, з врахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад 4650 грн., оклад за військовим званням 1340 грн., надбавка за вислугу років (50%) 2995 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) 5840 грн. 25 коп., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 697 грн. 50 коп., надбавка за кваліфікацію (7%) 325 грн. 50 коп., премія (41%) 1906 грн. 50 коп.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Київського обласного ТЦК та СП від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364, з врахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад 4650 грн., оклад за військовим званням 1340 грн., надбавка за вислугу років (50%) 2995 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) 5840 грн. 25 коп., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 697 грн. 50 коп., надбавка з кваліфікацію (7%) 325 грн. 50 коп., премія (41%) 1906 грн. 50 коп.;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення виплати ОСОБА_2 з 1 січня 2018 року 100% від суми підвищення пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п., у відповідності до вимог статей 43, 52, 63 Закону України №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року 100% від суми підвищення пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п., у відповідності до вимог статей 43, 52, 63 Закону України №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.
Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Згідно з частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.
Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою.
Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, зокрема, щодо оскарження дій відповідача по відмові в здійсненні перерахунку та виплати його пенсії з 1 квітня 2019 року згідно довідки Київського обласного ТЦК та СП від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364, а також дій відповідача щодо не проведення виплати позивачу з 1 січня 2018 року 100% від суми підвищення пенсії.
Отже, фактично спірними є 2 рівні види правовідносин позивача з органом Пенсійного фонду України.
Суд звертає увагу, що вказані правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень.
Крім того, різними є і періоди виникнення спірних правовідносин: щодо зобов`язання відповідача обчислити пенсію позивача на підставі довідки Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364 з 01.04.2019; щодо зобов`язання відповідача виплати позивачу всі недоплачені суми пенсії у розмірі 100% суми перерахунку з 01.01.2018.
Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
При цьому, суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.
Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог ускладнить розгляд справи.
Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до даних Автоматизованої інформаційної системи "Діловодство спеціалізованого суду" 20.04.2022 позивач вже звертався до Київського окружного адміністративного суду з ідентичним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (справа №320/3769/22), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку та виплати його пенсії з 1 квітня 2019 року згідно довідки Київського обласного ТЦК та СП від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364, з врахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад 4650 грн., оклад за військовим званням 1340 грн., надбавка за вислугу років (50%) 2995 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) 5840 грн. 25 коп., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 697 грн. 50 коп., надбавка за кваліфікацію (7%) 325 грн. 50 коп., премія (41%) 1906 грн. 50 коп.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Київського обласного ТЦК та СП від 16 листопада 2021 р. № 2/3/1/6364, з врахуванням складових грошового забезпечення: посадовий оклад 4650 грн., оклад за військовим званням 1340 грн., надбавка за вислугу років (50%) 2995 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) 5840 грн. 25 коп., надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) 697 грн. 50 коп., надбавка з кваліфікацію (7%) 325 грн. 50 коп., премія (41%) 1906 грн. 50 коп.;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення виплати ОСОБА_2 з 1 січня 2018 року 100% від суми підвищення пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п., у відповідності до вимог статей 43, 52, 63 Закону України №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити ОСОБА_1 з 1 січня 2018 року 100% від суми підвищення пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704-2017-п., у відповідності до вимог статей 43, 52, 63 Закону України №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 2604.2022 у справі №320/3901/22 позовну заяву було залишено без руху.
У вказаній ухвалі суд зауважив, що до суду з цим адміністративним позовом позивач звернувся в квітні 2022 р., тобто через 4 роки з моменту виникнення підстав для перерахунку - з 1 січня 2018 р., а отже з пропуском 6-ти місячного строку звернення до суду.
Суд зауважив, що ОСОБА_1 не надано належного обґрунтування пропуском 6-ти місячного строку звернення до суду щодо вказаної частини позовних вимог, так само як і не надано підстав для поновлення строку звернення до суду.
Крім того, суд зазначив, що позовна заява містить 2 вимог немайнового характеру, натомість ОСОБА_1 долучено квитанцію про сплату судового збору від 20 квітня 2022 р. № 0.0..1 на суму 992 грн. 40 коп.
У зв`язку з цим суд повідомив, що за звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 із заявленими 2 позовними вимогами повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп. (992 грн. 40 коп. х 2 вимоги немайнового характеру = 1984 грн. 80 коп.), а тому ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (1984 грн. 80 коп. - 992 грн. 40 коп. = 992 грн. 40 коп.).
Отже, судом було зауважено, що указані недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом подання до суду:
- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України;
- оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у сумі 992 грн. 40 коп.
Після постановлення судом цієї ухвали позивачем було подано заяву про відкликання позовної заяви, внаслідок чого ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 позовну заяву було повернуто позивачеві без розгляду.
Таким чином, у вищевказаній ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху був викладений висновок суду про пропуск позивачем строку звернення до суду та необхідність здійснення доплати судового збору.
Відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Статтею 129 Конституції України обов`язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.
Відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже, відповідно до наведених законодавчих положень вищевказане судове рішення (ухвала Київського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху), яка набрала законної сили і в якій зафіксовано факт пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідність здійснення доплати судового збору, є обов`язковим.
Натомість, висновок суду про недотримання позивачем процесуальних вимог під час звернення до суду не був врахований позивачем, заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а також платіжний документ на підтвердження здійснення доплати судового збору позивачем до позовної заяви не додані. Фактично, позивачем повторно подано до суду той самий позов, зауваження щодо якого були викладені у вищевказаній ухвалі про залишення позовної заяви без руху, що свідчить про бажання позивача здійснити маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, з метою обрання конкретного судді для розгляду цієї справи, що, у свою чергу, є ознакою зловживання процесуальними правами.
Так, частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини другої цієї статті з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
Частинами третьою та четвертою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, за відсутністю підстав для застосування положень статті 172 КАС України, а також приймаючи до уваги наявність ознак зловживання позивачем наданими йому процесуальними правами, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.
Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, у пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).
У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.
Отже, передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.
Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).
Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в:
1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.
2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.