Справа № 640/20391/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року № 640/20391/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Після відкриття провадження у справі, судом було встановлено, що адресою проживання позивача є АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є: 08500 Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2021 адміністративну справу №640/20391/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії передати за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

06.12.2021 адміністративна справа №640/20391/21 надійшла на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями передано дану справу для розгляду судді Щавінському В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 прийнято до провадження адміністративну справу №640/20391/21 та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку із недоліками позовної заяви. У вказаній ухвалі зазначено, що недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору.

До суду 22.12.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з належним чином завіреною копією квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 продовжити розгляд адміністративної справи №640/20391/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позов мотивовано безпідставністю відмови відповідача у поверненні позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування під час придбання квартири, яка була придбана позивачем вперше.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено про відсутність підстав для повернення позивачу сплаченого ним збору на обов`язкове державне пенсійне страхування при придбанні житла, оскільки позивач не звертався до управління та не надавав документів на підтвердження перебування позивача у черзі на одержання житла або придбання житла вперше і Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не має можливості підтвердити необхідність повернення позивачу сплачених коштів страхового збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Третя особа надала до суду пояснення щодо позову, в яких зазначила, що для повернення надміру (помилково) сплачених коштів в якості збору на обов`язкове пенсійне страхування при придбанні житла вперше потрібно платнику надати подання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області разом із заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа, який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), придбано квартиру під АДРЕСА_1 .

Позивачем сплачено 27274,50 грн. збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, що підтверджується квитанцією від 17.07.2020 №1-2681К.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 13.05.2021 №256285941, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 №704 за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслано заяву щодо повернення 1% збору на обов`язкове державне пенсійне страхування від суми договору купівлі-продажу в розмірі 27274,50 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2021 №1000-0605-8/57333 позивачу повідомлено про недостатність доданих до заяви доказів на підтвердження придбання майна вперше.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у поверненні позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше (абзац перший). Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України (абзац другий).

Аналогічні за змістом положення визначено пунктом 15-1 «Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок).

Згідно пункту 15-3 Порядку, нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Судом встановлено, що позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 придбано квартиру під АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивачем сплачено 27274,50 грн. збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, що підтверджується квитанцією від 17.07.2020 №1-2681К.

Статтею 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій (частина перша). Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (частина п`ята).

Згідно наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13.05.2021 №256285941, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбану ним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 №704.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження придбання позивачем іншого нерухомого майна, ніж придбаного на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020.

При цьому суд звертає увагу, що на момент придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про придбання особою нерухомості вперше.

Верховним Судом у своїх постановах, зокрема, від 13.12.2018 у справі №813/969/17, від 31.01.2018 у справі №819/1667/18, від 30.01.2018 у справі №819/1498/17, викладено правову позицію, відповідно до якої, за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме Держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житлових будинків конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем придбано житло вперше, відповідно, позивача звільнено від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомості. Відповідно, є обґрунтованими доводи позивача щодо повернення йому сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування за придбання квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 у розмірі 27274,50 грн. згідно квитанції від 17.07.2020 №1-2681К.

Процедуру повернення коштів, надміру зарахованих до державного бюджету, визначено «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182.

Відповідно до пункту 5 глави 1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Пунктом 10 цього Порядку встановлено, що Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм частини 2 статті 255 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11.06.2021 №1000-0605-8/57333 позивачу повідомлено про недостатність доданих до заяви доказів на підтвердження придбання майна вперше.

З огляду на встановлення, під час судового розгляду справи факту сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 27274,50 грн. за придбання нерухомого майна вперше, від сплати якого позивача звільнено, суд вважає протиправною відмову відповідача щодо невнесення подання до органу казначейської служби про повернення позивачу зазначених коштів.

При цьому як вбачається з квитанції від 17.07.2020 №1-2681К, збір з операції придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна сплачено позивачем до Управління Державної казначейської служби України у місті Ірпені Київської області.

Водночас, позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо несформування та неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області подання про повернення збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 17.07.2020 у розмірі 27274,50 грн.

Відтак, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в поверненні сплаченого судового збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області сформувати та подати до Головного управління державної казначейської служби України у Київській області подання про повернення суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 27274,50 грн., сплаченого згідно квитанції від 17.07.2020 №1-2681К.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дублікат квитанції №0.0..1 від 17.12.2021). Оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, з імперативних положень ч. 6 ст. 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п.30).

У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу ч. 6 ст. 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «Войнов ПРО», в особі керуючого Войнова Є.А. (далі - Бюро), укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №02/06/21 від 02.06.2021 (далі - Договір), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним.

Пунктом 11 Договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Бюро зобов`язується здійснити представництво або надати інші види правничої (правової) допомоги Клієнту, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої (правової) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надання в межах цього Договору правничої (правової) допомоги становить 3000,00 грн.

Клієнт здійснює попередню виплату гонорару в розмірі 3000,00 грн. протягом 3-х днів з дня виставлення рахунку Клієнту (п. 3.2. Договору).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. додано копію договору про надання правничої (правової) допомоги №02/06/21 від 02.06.2021, копія рахунку №02/06/21 від 02.06.2021, копію акту №1 від 19.07.2021 приймання-передачі наданих послуг правничої (правової) допомоги (в якій наявний розрахунок виконаних робіт Адвокатом), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8689/10 від 07.02.2020, виданого на ім`я ОСОБА_3 , ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1133420 від 19.07.2021, копію квитанції №0.0..1 від 02.06.2021 на суму 3000,00 грн., меморіальний ордер №@2PL448933.

Судом враховується, що предметом даної адміністративної справи є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинити певні дії, а саме сформувати та подати до Головного правління Державної казначейської служби України в Київській області подання про повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Тому, дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, тому твердження позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу щодо здійсненням його представником аналізу законодавства та вивченням судової практики у подібних справах є не обґрунтованим.

Крім того, суд зазначає, що вказані адвокатом послуги є діями, які спрямованні на підготовку самої позовної заяви та подачею її до суду, а тому виділення таких послуг у окрему групу є безпідставним та необґрунтованим.

Суд, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру та за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 1500,00 грн.

Отже, враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ПФУ у Київській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не сформування та не подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове загальне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 27274,50 грн., сплаченого згідно квитанції від 17.07.2020 №1-2681К.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області сформувати та подати до Головного управління державної казначейської служби України у Київській області подання про повернення ОСОБА_1 суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 27274 (двадцять сім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 50 коп., сплата якого підтверджується квитанцією від 17.07.2020 №1-2681К.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.