Справа № 463/14276/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 463/14276/21 пров. № А/857/1220/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Кардаш В.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги представника адвоката Едієва Тухана Аліхановича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), та представника адвоката Гайдай Олени Юріївни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2021р. в адміністративній справі за позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання іноземця до завершення процедури розгляду звернення за захистом в Україні (суддя суду І інстанції: Яворський С.Й., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 20.12.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 20.12.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.12.2021р. позивач 7-й прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив винести рішення про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення процедури розгляду заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на строк 6 (шість) місяців (а.с.1-3).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2021р. заявлений позов задоволено; вирішено затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення процедури розгляду заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше ніж на 6 (шість) місяців, починаючи з моменту проголошення рішення, з 20.12.2021р. до 20.06.2022р. включно (а.с.26-27).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржили представники відповідача.

У своїй апеляційній скарзі представник адвокат Едієв Т.А., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняту нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити (а.с.29-32).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач не здійснював спроби незаконного перетину державного кордону України, з моменту затримання громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 не був забезпечений перекладачем, йому не були вручені позивачем складені відносно нього документи.

Також судом не з`ясовані строки незаконного утримання відповідача; не враховано наявність у нього довідки за зверненням за захистом в Україні, що була вилучена і не повернута.

В поданій апеляційній скарзі представник адвокат Гайдай О.Ю., діюча на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняту нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити (а.с.45-46).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що правові підстави для затримання відповідача не наведено; будь-якої інформації про перешкоджання зі сторони відповідача щодо проведення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, існування ризику втечі останнього не представлено.

Відповідач не здійснював спроби незаконного перетину державного кордону України, мав намір залишитися в Україні, про що свідчить його звернення за захистом в Україні.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду та підтверджено матеріалами справи, 21.08.2021р. Управлінням ДМС України в Чернігівській обл. видано відповідачу громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку № 010655 за зверненням за захистом в Україні, термін дії якої (із врахуванням його продовження) завершується 10.03.2022р. (а.с.9).

У подальшому, діючи в складі групи осіб, відповідач здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску, на напрямку 650 прикордонного знаку, на відстані 1800 метрів від державного кордону, територія Рава-Руської об`єднаної територіальної громади Львівського району Львівської обл., внаслідок чого о 16 год. 00 хв. 15.12.2021р. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» 7 прикордонного загону.

Факт вчинення громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 15.12.2021р., протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 15.12.2021р., протоколом уточнення установчих даних (а.с.4, 5, 6).

На підставі протоколу про адміністративне затримання від 15.12.2021р. відповідача було поміщено у спеціальне приміщення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Постановою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.12.2021р. у справі № 444/3719/21 громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та застосованого до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (а.с.11-12).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені під час судового розгляду обставини, а саме: відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, спроба незаконного перетину ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу підтверджують підставність позову, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

Враховуючи вищенаведене, суд вважав, що вимоги позивача щодо затримання відповідача до прийняття рішення при визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про затримання відповідача до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, виходячи з наступного.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивачем заявлено вимогу про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Надаючи правову оцінку заявленій вимозі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст.289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (ч.2 ст.289 КАС України).

Тобто, затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, пов`язано з такими умовами: 1) перебування іноземця в процедурі отримання статусу біженця; 2) вчинення таким іноземцем порушення законодавства про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Тому для забезпечення виконання цілей вказаної статті судами виносяться рішення, в резолютивній частині яких зазначається умова затримання до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Матеріали справи містять беззаперечні докази про те, що після звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та/або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Зокрема, о 16 год. 00 хв. 15.12.2021р., громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в складі групи осіб спільно з громадянами Ісламської Республіки Афганістан, вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза межами пунктів пропуску через державний кордон України на напрямку 650 прикордонного знаку на відстані близько 1800 метрів від лінії державного кордону, територія ОТГ Рава-Руська Львівської обл., внаслідок чого 15.12.2021р. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» 7 прикордонного Карпатського загону.

Наведена обставина стверджується постановою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.12.2021р. у справі № 444/3719/21, яку відповідач та його представники в установленому порядку не оскаржували.

Водночас, покликання апелянтів на незаконне утримання відповідача, інсценування спроби незаконного перетину державного кордону колегія суддів відхиляє, оскільки такі не підтверджені будь-якими доказами; також з приводу таких обставин відповідач та його представники (адвокати) не зверталися зі скаргами та заявами у компетентні органи.

Отже, позивачем доведено наявність правових і фактичних підстав для затримання відповідача до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Стосовно неправильного обчислення строку затримання відповідача колегія суддів враховує, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) був затриманий 15.12.2021р. на 3 (три) доби в порядку ст.ст.260-263 КУпАП.

17.12.2021р. відповідач звільнений на підставі з`ясування обставин правопорушення (а.с.4).

Отже, за таких умов суд першої інстанції правильно визначив строк затримання іноземця до завершення процедури розгляду звернення за захистом в Україні, починаючи з моменту проголошення рішення суду 20.12.2021р.

Щодо забезпечення участі перекладача колегія суддів наголошує, що згідно змісту протоколу про адміністративне затримання від 15.12.2021р., протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 15.12.2021р. такі процесуальні дії вчинялися за участі перекладачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи в суді також приймала участь перекладач Максимів О.Й. (а.с.20-22).

Будь-яких заяв з приводу неналежного перекладу відповідач не заявляв; докази зворотного в матеріалах справи є відсутніми.

Стосовно неотримання (невручення) документів безпосередньо відповідачем колегія суддів зазначає, що із змістом протоколу про адміністративне затримання від 15.12.2021р., протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 15.12.2021р. відповідач був ознайомлений, розписався за отримання їх копій. При цьому останній відмовився лише від підписання протоколу про затримання в частині свого звільнення, про що вчинено відповідний запис та засвідчено підписами двох осіб.

Також під час судового розгляду справи копія судового рішення була вручена відповідачу, про що свідчить долучена до справи розписка (а.с.28).

Отже, під час розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження доводи апелянтів щодо незабезпечення права відповідача на переклад і ознайомлення із документами, що були складені стосовно нього.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури розгляду звернення особи за захистом в Україні.

В силу приписів ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З огляду на зміст зазначених положень конституційних норм вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

Затримання особи-відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України.

Відтак, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційних скарг про необґрунтованість адміністративного позову 7-го прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВАС України № 1 від 25.06.2009р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17.04.2014р. «Справа «Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014р. (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Літва проти Польщі», заява № 26629/95, п.78. ЄСПЛ 2000- III, та «Станев проти Болгарії» [ВП], заява N 36760/06, п.143, ЄСПЛ 2012).

Колегія суддів наголошує, що норми п.1 ст.5 Конвенції мають на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянтів, які наведені у поданих апеляційних скаргах, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 289, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника адвоката Едієва Тухана Аліхановича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), та представника адвоката Гайдай Олени Юріївни, діючої на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від імені та в інтересах громадянина громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 20.12.2021р. в адміністративній справі № 463/14276/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 13.05.2022р.