Справа № 160/6576/22
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 травня 2022 р. Справа № 160/6576/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в якій позивачка просить:

- визнати протиправною бездіяльність Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, місцезнаходження:49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд 21-А) щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2021 року по 09.05.2022 року включно:

- стягнути з Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, місцезнаходження:49027, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд 21-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

За приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В частині 1 статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2); публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17).

Статтею 19 КАС України визначена компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, в тому числі, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів відносяться адміністративні справи щодо спорів з приводу проходження публічної служби, в тому числі, державної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889 VIII (далі Закон України № 889 VIII).

Державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством (ч. 1 ст. 1 Закону України №889 VIII).

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закону України № 889 VIII).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України № 889 VIII, посада державної служби- визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України № 889 VIII, функції з обслуговування - діяльність працівників державного органу, яка не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов`язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Дія цього Закону не поширюється на працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування (п. 14 ч. 3 ст. 3 Закону України № 889 VIII).

Критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч. 4 ст. 3 Закону України № 889 VIII).

Так, відповідно до п. 1 Критеріїв визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 271, критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов`язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про державну службу», а також роботи, що пов`язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, у тому числі документальним забезпеченням та діловодством (крім працівників, які опрацьовують документи, яким присвоєно гриф «для службового користування» або яким надано гриф секретності «особливої важливості», «цілком таємно», «таємно»).

З системного аналізу наведених норм судом зроблено висновок про те, що в порядку адміністративного судочинства розглядаються адміністративні справи з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби до якої, в тому числі, відноситься і державна служба. При цьому, не всі категорії осіб, що працюють в державних органах, органах місцевого самоврядування та інших державних установах, відносяться до категорії державних службовців. Так, не являються державними службовцями, у розумінні Закону України «Про державну службу», працівники державних органів, які виконують функції з обслуговування (у тому числі документальним забезпеченням та діловодством).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, питання щодо прийняття та звільнення працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування та не відносяться до категорії державних службовців, вирішуються в порядку цивільного судочинства.

З наданих до матеріалів позову доказів судом встановлено, що позивачка в період з 12.07.2016 року по 27.01.2021 року працювала на посаді «діловода» Четвертої Дніпропетровської (Дніпровської) державної нотаріальної контори за строковими договорами. Відомостей про те, що посада яку вона займала (діловод) відноситься до категорії державної служби, ні в наказах про прийняття на посаду та звільнення, ні в трудовій книжці позивачки, не містить.

За таких обставин, спір що виник між позивачкою та Південно Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.01.2021 року по 09.05.2022 року включно, не носить публічно правовий характер, а тому юрисдикція адміністративного суду, у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, не поширюється на даний спір.

Частиною 2 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 160/6576/22 за позовом ОСОБА_1 до Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Копію ухвали разом матеріалами позову надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Повідомити позивача, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя І.В. Тулянцева