Справа № 500/7596/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/7596/21

04 травня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача - відповідача Головного управління ДПС у Хмельницькій області Ткачук Н.І.

представника відповідача - позивача Лисої Орисі Петрівни Лисого В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулося Головне управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 122616,99 грн по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за відповідачем рахується податковий борг по платежах до бюджету в розмірі 128590,42 грн, однак предметом даного позову є стягнення податкового боргу в сумі 122616,99 грн. Заборгованість в сумі 122616,99 грн виникла внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке було визначене відповідачу згідно податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2222 від 25.02.2019 в сумі 57814,47 грн та податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №0-2222 від 04.02.2020 в сумі 64802,52 грн.

Ухвалою суду від 08.11.2021 позовну заяву Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн та подання до суду належних доказів такої сплати.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14.12.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду від відповідача у справі поступив зустрічний позов, в якому просить:

у задоволенні первісного позову про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення податкового боргу в сумі 122616,99 грн відмовити повністю,

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від №0-2222 від 25.02.2019,

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №0-2222 від 04.02.2020.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що відповідач за первісним позовом володів комплексом будівель за адресою: АДРЕСА_1 з 2008 по 2019 рік. Таким чином в розумінні Податкового кодексу України відповідач за первісним позовом був платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2018 та 2019 роках.

Вказує, що контролюючим органом при виставлені податкових повідомлень-рішень не враховано, що згідно з технічним паспортом № НОМЕР_1 об`єкт нерухомості, який став підставою для вказаного позову відноситься до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125), відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК018-2000, адже до нього входять цехи та склади.

Відповідно до пп. є) п. 3.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки затвердженого рішенням 86 сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 30.06.2015 №2/86 (чинне у 2018 році) не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості (а саме: виробничі корпуси, цехи, промислові складські приміщення), отже, податок у 2018 році не повинен був нараховуватися.

Відповідно до пп. є) п. 3.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки затвердженого рішенням 56 сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 05.06.2018 № 2/56 (чинне у 2019 році) не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості (а саме: виробничі корпуси, цехи, промислові складські приміщення), отже, податок у 2019 році не повинен був нараховуватися.

Отже, позивачем за первісним позовом було некоректно визначено податкове зобов`язання відповідно до пп. 266.7.1 Податкового кодексу України.

Також зазначає, що контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника нерухомого майна є Головне управління ДПС у Тернопільській області, у той час як податкові повідомлення-рішення, податкова вимога та позов заявлені Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області.

Крім того, 28.10.2019 відбулося відчуження нерухомого майна шляхом внесення до пайового фонду обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея", на підставі чого 04.11.2019 зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно за обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея" та відповідно у відповідача за первісним позовом не було обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за зазначену нерухомість починаючи з жовтня 2019 року. Контролюючий орган був зобов`язаний врахувати це при визначенні податкового зобов`язання за 2019 рік, однак у податковому повідомленні-рішенні податкове зобов`язання визначене в цілому за 2019 рік.

Ухвалою суду від 20.12.2021 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та визначено перейти до розгляду справи №500/7596/21 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 20.01.2022.

10.01.2022 від позивача - відповідача Головного управління ДПС у Хмельницькій області до суду поступив відзив на зустрічний позов, в якому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення податкового боргу у сумі 122616,99 грн. Заперечуючи щодо позовних вимог за зустрічним позовом представник Головного управління ДПС у Хмельницькій області зазначає, що відповідно до АІС "Податковий блок" а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв. значиться як "комплекс", технічний паспорт на будівлю до податкового органу не подавався, а тому відсутні підстави класифікувати вказаний об`єкт як будівлю промисловості.

Позивачем не надано доказів використання об`єкта нерухомості в процесі промислового виробництва, ОСОБА_1 відповідно до інформації, наявної в податкового органу не була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності. Тому об`єкт нерухомості не використовувався позивачкою у 2018 та 2019 роках у процесі промислового виробництва, а, отже, на нього не розповсюджуються положення підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зазначає, що відповідно до наявних в органах ДПС відомостей, об`єкт нерухомості, на який нараховано податок згідно оскаржуваних ППР, перебуває у власності позивача, інформація про зміну власника відсутня.

Щодо твердження позивача за зустрічним позовом щодо того, що податкова вимога від 29.12.2016 №8010-17 не може бути податковою вимогою для цілей стягнення податкової заборгованості за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями наголошує, що оскільки починаючи з 16.12.2016 по час подання позову про стягнення податкового боргу у ОСОБА_1 наявна заборгованість із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (сума заборгованості змінювалась, проте борг повністю не погашався) надіслання іншої податкової вимоги, окрім 29.12.2016 №8010-17 не передбачено.

Також вказує, що враховуючи наявність податкового обов`язку та елементів податку, визначених статтею 7 Податкового кодексу України (об`єкт, суб`єкт, база нарахування, період, ставка податку тощо) нарахування податку Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області не порушує прав платника.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області прийняті правомірно, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Підготовче засідання 20.01.2022 відкладено до 02.02.2022.

02.02.2022 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.03.2022.

В судовому засіданні 09.03.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи та введенням на території України воєнного стану, про дату і час розгляду справи визначено буде повідомлено додатково.

Ухвалою суду від 06.04.2022 у справі №500/7596/21 за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень призначено судове засідання на 04.05.2022.

04.05.2022 в судовому засіданні представник позивача-відповідача Головного управління ДПС у Хмельницькій області позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю та просила задовольнити, в зустрічному позові відмовити.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні 04.05.2022 заперечив проти задоволення позову про стягнення податкового боргу та просив задовольнити зустрічний позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до наявних в органах ДПС відомостей, по РНОКПП НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв.

Згідно з технічним паспортом № НОМЕР_1 до складу об`єкта нерухомості входять цехи та склади.

З Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 187364514 від 04.11.2019 видно, що об`єкт нерухомого майна (комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв. відчужено шляхом внесення до пайового фонду обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея" 29.10.2019, на підставі чого було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно за обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея".

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області винесено податкові повідомлення-рішення:

від 25.02.2019 №0-2222, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2018 року в розмірі 57814,47 грн

від 04.02.2020 №0-2222, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2019 року в розмірі 64802,52 грн.

Визначаючись щодо спірних правовідносин судом враховано таке.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків.

Статтею 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно підпунктів 266.1.1. та 266.2.1. статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1. та 266.3.2. пункту 266.3. статті 266 вказаного Кодексу визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.4.2. пункту 266.4. статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів. Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 266.6.1. пункту 266.6. статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 266.7. статті 266 Податкового кодексу України встановлено порядок обчислення суми податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7. цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Згідно підпункту 266.9.1. пункту 266.9. статті 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Пунктом 266.8. статті 266 Податкового кодексу України встановлено порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (пункт 266.8.1. статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 266.8.2. статті 266 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Судом встановлено, що контролюючим органом визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018-2019 роки згідно податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 25.02.2019 №0-2222 на суму 57814,47 грн та від 04.02.2020 №0-2222 на суму 64802,52 грн.

Згідно матеріалів справи вказаний податок нарахований позивачем на об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв.

Дана обставина згідно частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає, як така, що визнається учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Проте суд зазнає, що згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 187364514 від 04.11.2019 об`єкт нерухомого майна (комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв. відчужено шляхом внесення до пайового фонду обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея" 29.10.2019 на підставі чого було зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно за обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Паркова алея".

З огляду на наведене, право власності на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме комплекс) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1552,9 м. кв у ОСОБА_1 припинилося з моменту державної реєстрації права власності.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що податкове повідомлення - рішення від 04.02.2020 №0-2222 Головного управління ДПС у Хмельницькій області, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2019 року в розмірі 64802,52 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо твердження позивача за зустрічним позовом стосовно того, що належна їй будівля нерухомості не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "є" пункту 3.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням 86 сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 30.06.2015 №2/86 та Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням 56 сесії Кам`янець-Подільської міської ради від 05.06.2018 №2/56, та що вказаний об`єкт нежитлової нерухомості відноситься до будівель промисловості, оскільки згідно технічного паспорта містить цехи та склади суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення ППР) визначено перелік об`єктів нерухомості, які не підлягають оподаткуванню. Зокрема, підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (вказані положення відображені у вищевказаних рішеннях Кам`янець-Подільської міської ради).

Щодо застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України Верховним Судом сформована послідовна правова позиція, відповідно до якої така пільга в оподаткуванні об`єкта нерухомості застосовується якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використанням таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

У постанові від 17.03.2020 по справі №300/261/19, адміністративне провадження №К/9901/27759/18, Верховним Судом зазначено: "Оскільки позивач в 2017 році не здійснював промислового виробництва з використанням зазначених будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має".

Також Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 №820/3556/17 (адміністративне провадження №К/9901/23672/18) сформував аналогічну правову позицію: "з урахуванням наведеного судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №806/2676/17, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе в разі дотримання двох обов`язкових умов (наявності будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств) та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, зокрема нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їхньої діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)".

Верховним Судом у постанові від 24 грудня 2020 року по справі №160/9721/18 сформовано наступний правовий висновок "встановлена нормою підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. Оскільки позивачка в 2017 році не здійснювала промислового виробництва з використанням зазначеної будівлі, а тривалий процес реконструкції будівлі не дає підстави для висновку про тимчасове вибуття будівлі з процесу промислового виробництва, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі вона не має".

Отже, Верховним Судом сформована послідовна правова позиція щодо застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до якої застосування вказаних положень є можливим за умови використання відповідного об`єкта нерухомості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) самим власником об`єкта нерухомості.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів використання об`єкта нерухомості в процесі промислового виробництва, що є передумовою застосування пільги.

Відповідно до Національного класифікатора України ДК009:2010 промислове підприємство - це підприємство, що виробляє промислову продукцію у визначених обсягах згідно з заданою технологією. Термін "промислове підприємство" охоплює всі підприємства, які відносяться до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв`язку (ст.1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму в м. Женева від 8 липня 1964 року №121).

Відповідно до Національного класифікатора України ДК009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг) який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і які класифікуються у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання, каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Таким чином суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомості не використовувався ОСОБА_1 у 2018 та 2019 році у процесі промислового виробництва, а отже на неї не розповсюджуються положення підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Стосовно тверджень позивача за зустрічним позовом щодо положень підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, відповідно до якого обчислення податку об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості суд зазначає таке.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що вона зареєстрована за адресою: с. Трибухівці Чортківського району (раніше Бучацького району) Тернопільської області.

Таке посилання підтверджується також інформацією з Управління ДМС у Тернопільській області, наданою на запит суду.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено обов`язки платника податків, у тому числі сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Вказані обов`язки платника кореспондуються із функціями контролюючих органів, визначеними статтею 19-1, зокрема здійснювати адміністрування податків, зборів, платежів.

Відповідно до пункту 36.3. статті 36 Податкового кодексу України податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Тому суд погоджується з твердженням представника Головного управління ДПС у Хмельницькій області, що враховуючи наявність податкового обов`язку та елементів податку, визначених статті 7 Податкового кодексу України (об`єкт, суб`єкт, база нарахування, період, ставка податку тощо) нарахування податку Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області не порушує прав платника.

Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 в зустрічному позові наголошує на тому, що нею раніше отримувалися податкові повідомлення-рішення, зокрема, від 15.03.2018 №0057731/1302-2222 Головного управління ДПС у Хмельницькій області за податковий період 2017 року та яке було успішно погашене платіжним дорученням №5062884SB від 03.07.2018.

Суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, згідно якої дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваних рішень, які б могли вплинути на кінцевий результат.

Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом, що при перевірці поштових відправлень в електронній системі Укрпошти вказано, що дані про відправлення за відповідними номерами на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі суд зазначає, що надання послуг поштового зв`язку проводиться об`єктами поштового зв`язку Укрпошта згідно вимоги Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, із змінами, які розроблені відповідно до Закону України "Про поштовий зв`язок" та Актів Всесвітнього поштового союзу. Відповідно до пункту 122 Правил, Укрпошта здійснює перевірку пересилання реєстрованих поштових відправлень протягом шести місяців з дня прийняття їх до пересилання. Відповідно до пункту 2 Правил, автоматична ідентифікація реєстрованих поштових відправлень в Укрпошті здійснюється за допомогою штрихового кодового ідентифікатора тринадцяти значного номера, який зазначається у квитанції під час замовлення послуг поштового зв`язку. Враховуючи вищевикладене Укрпошта може за останні шість місяців надати інформацію щодо пересилання реєстрованих поштових відправлень у разі надання їх тринадцяти значних номерів.

Так згідно пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За нормами пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4. цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 25.02.2019 №0-2222, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2018 року в розмірі 57814,47 грн є правомірним.

Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 57.3. статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідачу виставлялась та була надіслана податкова вимога форми "Ф" №8010-17 від 29.12.2016, з часу виставлення якої податковий борг не переривався.

Таким чином, як встановлено судом, передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 59.5. статті 59 Податкового кодексу України у разі, якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається.

Оскільки починаючи з 16.12.2016 по час подання позову про стягнення податкового боргу у ОСОБА_1 наявна заборгованість із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (сума заборгованості змінювалась, проте борг повністю не погашався), виходячи наведених положень пункту 59.5. статті 59 Податкового кодексу України надіслання іншої податкової вимоги, окрім 29.12.2016 №8010-17 не передбачено.

Пунктом 87.1. статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.

Згідно пункту 87.11. статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11. статті 87 ПК України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз зазначених вище вимог законодавства, наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачем в порушення вимог законодавства не сплачено суму податкового боргу в розмірі 57814,47 грн, а отже позовні вимоги за первісним позовом в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При цьому суд враховує роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. (абзац перший частини другої статті 77 КАС України)

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судові витрати, підлягають розподілу на підставі положень статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Головного управління ДПС у Хмельницькій області 57814,47 грн заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог Головного управління ДПС у Хмельницькій області відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.02.2020 №0-2222 Головного управління ДПС у Хмельницькій області, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2019 року в розмірі 64802,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 травня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач - відповідач:

- Головне управління ДПС у Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000, );

відповідач - позивач:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.