Справа № 380/13635/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13635/21 пров. № А/857/1272/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року (суддя Москаль Р.М., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №380/13635/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-ДРАЙВ» до Головного управління ДПС у Львівській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У серпні 2021 року позивач ТОВ «ОККО-ДРАЙВ» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Львівській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2021 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 487494,52 грн.; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 05.05.2021 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 487494,52 грн.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській області на користь ТОВ ОККО-Драйв судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7388,93 грн. та 16093,33 грн. витрат на правову допомогу.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при його винесенні судом неповно та неправильно встановлено обставини справи, зроблений висновок без врахування фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування та порушенням норми матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд зобов`язаний перевіряти обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, кожний важливий і доречний аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і оцінений судом. Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства. По суті спору відповідачем проведена фактична перевірка АЗС, що належить позивачу та розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Велика Кільцева, 54, за результатами якої складений акт від 26.03.2021 року. При проведенні перевірки встановлено факт не ведення обліку скрапленого газу за місцем його реалізації на загальну суму 243747,26 грн. відповідно до вимог законодавства України. При проведенні перевірки працівниками АЗС не було надано до перевірки у зв`язку із фактичною відсутністю та не веденням змінного звіту за формою №14-ГС. Оскільки на момент проведення перевірки змінний звіт за формою №14-ГС не був наданий до перевірки, ГУ ДПС у Львівській області відповідно до вимог законодавства на підставі акта фактичної перевірки винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 05.05.2021 року, яким до позивача застосована штрафна санкція на суму 487494,52 грн. (подвійна вартість необлікованих товарів). Щодо стягнення 16093,33 грн. витрат на правову допомогу апелянт зазначає, що ця адміністративна справа є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку письмового позовного провадження. При цьому в ЄДРСР наявна значна кількість судових рішень судів різних інстанцій, в тому числі й Верховного Суду, постановлених у справах, предмет спору та обставини в яких аналогічні предмету спору та обставинам, які розглядаються у цій справі, що значно полегшувало роботу адвоката, зокрема, під час вивчення та правового аналізу матеріалів адміністративної справи, а також написання позовної заяви. Щодо такого виду правової допомоги як написання позовної заяви, вважає скаржник, що вказаний час на її написання значно завищений, з огляду на незначну складність справи.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 30.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду апеляційної скарги відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду із її доводами, вважаючи їх необґрунтованими, які не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, залишивши без змін оскаржене нею рішення суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ТОВ ОККО-Драйв () зареєстроване як юридична особа та як платник податків, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ревізорами Головного управління ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Софіївська Борщагівка, вул.Велика Кільцева, 54 з питань регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

За результатами перевірки складено Акт фактичної перевірки від 26.03.2021 (а.с. 10-13), в якому відображено, зокрема, такі обставини та висновки:

- під час здійснення перевірки були надані наступні документи, що свідчать про облік пального, а саме: журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС (форма №13-НП), Журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводного газу, що надійшов на АЗС (форма №2-ГС), копія змінного звіту АЗС №4714 за формою №17-НП; фактичні заміри нафтопродуктів на початок робочої зміни 24.03.2021, відображені в Х-звітах РРО, попередньо визначені працівниками перевіреної господарської одиниці за результатами вимірювань;

- перевіркою встановлено не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів (скрапленого вуглеводного газу) та здійснення продажу товарів (скрапленого вуглеводневого газу), що не відображений в такому обліку у кількості 14781,52 л. на загальну суму 243747,26 грн.;

- ревізори дійшли висновку про порушення, зокрема, п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, п.9.1 Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту від 03.06.2002 №332.

На підставі висновків акта фактичної перевірки від 26.03.2021 Головне управління ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2021, яким до ТОВ ОККО-Драйв застосовано штрафну (фінансову) санкцію на загальну суму 492594,52 грн., за порушення п. 11, 12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, на підставі п.7 ст.17, ст.20 цього Закону №265/95-ВР (а.с. 9).

Позивач ТОВ ОККО-Драйв оскаржило це ППР в адміністративному порядку. ДПС України за результатами розгляду скарги прийняла рішення про результати розгляду скарги №16445/6/99-00-06-03-02-06 від 19.07.2021, відповідно до якого скаргу ТОВ ОККО-Драйв залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2021 без змін (а.с. 14-17).

Вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення від 05.05.2021 року в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 487494,52 грн. за порушення п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР, протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають серед іншого право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом пунктів 80.1, 80.2 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Відносно позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.05.2021 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в сумі 487494,52 грн., то судом першої інстанції вірно зазначено та враховано норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Так, правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР)., дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пунктів 11, 12 ст.3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Отже, наведеними приписами на позивача покладено обов`язок здійснювати реалізацію лише облікованих у встановленому законодавством порядку товарів.

Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон №996-ХIV).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №996-ХIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів частин 1, 2 та 5 ст.8 Закону №996-ХIV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Згідно із ст.9 Закону №996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, в тому числі за місцем їх реалізації, належать первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Сама ж по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст. 20 Закону №265/95-ВР.

Апеляційний суд враховує, що в акті фактичної перевірки від 26.03.2021 не встановлено порушень ТОВ ОККО-Драйв вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України та/або Стандартів бухгалтерського обліку товарів, та/або порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій або реалізацію товару без проведення розрахунків через РРО та/або відсутність на момент перевірки податковим органом первинних документів за місцем реалізації товарів.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності визначено Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводних скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. №332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2003р. за №331/7652 (далі - Інструкція №332).

Згідно із пп.5.2.2 Інструкції №332, приймання СВГ (скраплений вуглеводневий газ), що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма №1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29.12.1995 №488/346 Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля). Видаткова та товаротранспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.

Пунктом 9 Інструкції №332 визначено порядок приймання-здавання зміни та складання змінного звіту на АГЗС (АГЗП).

Згідно із п.9.1 Інструкції №332, на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю скрапленого вуглеводного газу (СВГ), результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою №14-ГС.

Пунктом 9.2 Інструкції №332 передбачено, що під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно: визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, які підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок; вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ; роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну; передають по зміні залишок грошових коштів.

Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою №14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП) (п.9.3 Інструкції №332).

Пунктом 11 Інструкції визначено, що бухгалтерський облік руху СВГ здійснюється на підставі Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 Запаси, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 р. №246 та зареєстрованого Міністерством юстиції 2 листопада 1999 р. за №751/4044.

Отже, нормою п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР зобов`язано суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, в порядку, встановленому законодавством, а Інструкцією №332, в свою чергу, встановлено спосіб та порядок здійснення обліку скрапленого газу, який залишається після його реалізації, шляхом позмінного складання касиром (оператором) змінних звітів за формою №14-ГС зокрема.

При цьому, звіт АЗС за формою №14-ГС не є первинним документом у розумінні Закону №265/95-ВР та в силу положень Інструкції №332 не може бути самостійно використаний для визначення об`єму СВГ та бути підставою для облікування товарних запасів підприємств, або підтверджувати наявність не облікованого товару за місцем реалізації, оскільки вказаний документ відображає виключно здійснений оперативний контроль за кількісним рухом СВГ, результати якого, поряд з первинними бухгалтерськими документами, сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок, фіскальними звітними чеками використовуються для ведення обліку товарних запасів (бухгалтерського та складського).

Судом встановлено, що ТОВ ОККО-Драйв веде кількісний облік руху газу скрапленого автомобільного у змінному звіті за ф.№17-НП, типова форма якого є ідентичною до форми змінного звіту за ф.№14-ГС. Змінний звіт за ф.№17-НП АЗС №5570 із показниками кількісного обліку газу скрапленого автомобільного за відповідну зміну було надано податковому органу в ході перевірки, що підтверджено змістом акта фактичної перевірки від 26.03.2021 та не спростовано доводами апеляційної скарги.

Наведеним підтверджується, що занесення даних щодо кількісних показників руху газу скрапленого автомобільного до змінного звіту за ф.№17-НП, що відповідає змісту (формі) змінного звіту за ф.№14-ГС не спростовує факту ведення обліку товару в порядку передбаченому Законом №996-ХIV та не може розцінюватися як реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

На підтвердження належного ведення обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю, позивачем надано журнал оперативного обліку скрапленого вуглеводневого газу за кількістю за формою №2-ГС, Х-звіти за 23.03.2021, дані яких підтверджують відображені в змінному звіті за ф.№17-НП показники кількісного обліку руху СВГ, чого за висновками акта фактичної перевірки від 26.03.2021 не спростовано.

Крім того, відповідно до п.18 Технічних вимог до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, затверджених Державною комісією з Питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27.06.2002 року №13, у режимі звітування здійснюється формування та друкування звітів установленої форми. При цьому чеки періодичних звітів за певний період повинні додатково містити дані про об`єм (у літрах) і вартість (у гривнях) пального кожного найменування за кожною формою оплати окремо та загальну вартість відпущеного пального (у гривнях), а чеки X- і Z-звітів ЕККА повинні додатково містити такі дані: фактичний об`єм (у літрах)пального кожного найменування, прийнятого в розхідні резервуари АЗС протягом звітного періоду; загальні об`єм (у літрах) і вартість (у гривнях) пального кожного найменування, відпущеного за готівковою та кожною безготівковою формою оплати протягом звітного періоду; фактичні залишки пального (у літрах) кожного найменування (у кожному з розхідних резервуарів) на момент формування звітів; загальний об`єм (у літрах) пального кожного найменування, відпущеного протягом звітного періоду в процесі повірки ПРК на точність відпускання пального; конфігурацію обладнання АЗС (номери ПРК і підключених до них розхідних резервуарів, а також найменування пального у кожному з них).

В ході перевірки контролюючому органу було надано Х-звіти за 24.03.2021, дані яких підтверджують відображені в Змінному звіті за ф.№17-НП показники кількісного обліку руху СВГ.

В той же час, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів/газу скрапленого є співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів (в тому числі газу скрапленого), які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів (газу скрапленого).

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №823/1917/16, від 08.09.2020 у справі №823/990/16, від 14.05.2020 у справі №823/1918/16, від 21.05.2020 у справі №809/597/16.

Втім, акт перевірки не містить даних про виявлені розбіжності за результатом співставлення даних обліку звітів АЗС та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах на АЗС.

Як зазначено в акті перевірки фактичні заміри нафтопродуктів на початок робочої зміни 24.03.2021, відображені в Х-звітах РРО, попередньо визначені працівниками перевіреної господарської одиниці за результатами вимірювань.

Наведене дає підстави вважати обґрунтованим переконання суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про порушення позивачем п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР не підтверджений належними доказами, а отже є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині висновок суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати про допущення порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині застосування до ТОВ ОККО-Драйв за порушення п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг штрафної (фінансової) санкції в сумі 487494,52 грн. підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення у справі з неповним та неправильним встановленням встановлення обставин справи, без врахування фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування, що призвело до винесення незаконного судового рішення, то такі судом відхиляються як такі, що не містять будь-якого обґрунтування, які саме фактичні обставини не враховані судом першої інстанції, якими доказами такі фактичні обставини не підтверджені, яким доказам судом надано оцінку з порушенням норм ст.90 КАС України та які з наявних в матеріалах справи докази, яким судом першої інстанції надано оцінку, є неналежними та/або недопустимими, та/або не достовірними, та/або в чому полягає недостатність прийнятих судом доказів.

Не містить апеляційна скарга і будь-яких доводів на обґрунтування, в чому полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги у вказаній частині висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у вказаній частині рішення суду немає підстав для його скасування.

В той же час колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції вирішено питання про розподіл понесених позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу та апелянт (відповідач) не погодився із висновками суду щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16093,33 грн., які вважає надмірними, неспівмірними із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Так, згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням у справі 30.11.2021 року Львівським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено повністю.

До закінчення судом першої інстанції розгляду справи позивачем подано клопотання про покладення на відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 52), на підтвердження чого надано суду першої інстанції наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №АО/С-21-75 від 15.02.2021 з додатком №5 від 09.08.2021 (а.с. 29-30), копію свідоцтва виданого ОСОБА_1 про право на заняття адвокатською діяльністю №1379 від 16.07.2008 (а.с. 32), копію акта наданої правової допомоги до Додатку 5 від 09.08.2021 по справі №380/13635/21 до договору про надання правової допомоги №АО/С-21-75 від 15.02.2021 (а.с. 56), платіжне доручення від 21.10.2021 № на суму 16093,33 грн. (а.с. 55).

Надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення та характером спору, позовними вимогами та обсягом досліджуваних доказів відноситься до справ незначної складності. Адміністративні справи такої категорії являються досить поширеними у судовій практиці, із уже сформованими правовими позиціями у подібних правовідносинах. Тому підготовка позовної заяви по суті у даній справі вимагала не надмірного і не значного обсягу юридичної (правової) роботи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як видно із додатка №5 від 09.08.2021 до договору про надання правової допомоги №АО/С-21-75 від 15.02.2021, пунктом 3 визначено застосування тарифу погодинної оплати за надання адвокатських послуг у розмірі 4828,00 грн. за одну годину надання послуг правової допомоги.

Згідно із актом надання правової допомоги до Додатку 5 від 09.08.2021 по справі №380/13635/21 до договору про надання правової допомоги №АО/С-21-75 від 15.02.2021, Адвокатське об`єднання «Ловейлс» в особі Демчик О.І. надало ТОВ «ОККО-ДРАВ» наступні послуги: - зустріч з клієнтом, отримання документів, попередня консультація тривалістю 20 хвилин та вартістю 1609,33 грн.; - підготовка позову (написання позовної заяви, формування додатків для суду і сторін, завіряння копій документів та ін.) тривалістю 3 години та вартістю 14484,00 грн..

Заявлені вимоги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі складають 16093,33 грн.. Оплата за надані послуги стверджується платіжним дорученням № від 21.10.2021 на суму 16093,33 грн. із призначенням платежу: перерахунок за правову допомогу згідно договору №АО/С-21/75 від 15.02.21 (справа №380/13635/21) в тому числі ПДВ 2682,22 грн..

Колегія суддів вважає, що представником позивача Адвокатське об`єднання «Ловейлс» в особі Демчик О.І. на підготовку та подання позовної заяви із вимогами до ГУ ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення з погодинною ставкою 4828,00 грн. завищено тариф погодинної оплати за надання адвокатських послуг у вказаній категорії справ, оскільки дана справа є справою незначної складності з невеликим обсягом досліджуваних доказів, щодо такої категорії справ наявна велика кількість судової практики судів різних інстанції, що не вимагало від адвоката виконання значного обсягу правової та технічної роботи.

На переконання колегії суддів, у такій категорії справ тариф погодинної оплати за надання адвокатських послуг не перевищуватиме 1000 грн.. Отже, витрати на зустріч з клієнтом, отримання документів, попередня консультація тривалістю 20 хвилин складатиме 333 грн. (1000*0,333); підготовка позову (написання позовної заяви, формування додатків для суду і сторін, завіряння копій документів та ін.) тривалістю 3 години складатиме 3000 грн. (1000*3). Тому, об`єктивно підтверджені витрати позивача на професійну правову допомогу в суді першої інстанції складають в загальному розмірі 3333 грн..

Відтак, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, значенням справи для сторони, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, на переконання апеляційного суду розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 3333 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі положень статті 317 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини рішення суду формулювання «16093,33 грн» замінити на «3333 грн».

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року в адміністративній справі №380/13635/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-ДРАЙВ» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення змінити в частині стягнення судових витрат, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини рішення суду формулювання «16093,33 грн (шістнадцять тисяч дев`яносто три гривні, 33 копійки)» замінити на «3333 грн (три тисячі триста тридцять три гривні)».

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року в адміністративній справі №380/13635/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 10.05.2022 року