Справа № 465/8973/21
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

з участю секретаря судових засідань Сеньків А.Т.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до УПП у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування заяви зазначає, ОСОБА_1 30.10.2021 року об 22:10 год, рухаючись в м.Львові автомобілем Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Данила Галицького в напрямку вул.Підвальна (повз сквер ОСОБА_2 ), побачив у дзеркало заднього виду, що до нього наближається транспортний засіб поліції з якого вийшли двоє працівників поліції. На виконання абз.3 п.3.2. ПДР включив правий поворот та зупинитися біля правого краю проїзної частини, перед будинком АДРЕСА_1 ) ігноруючи вимоги наказового дорожнього знаку 4.8. об`їзд перешкоди з лівого боку. В подальшому, після зауваження ОСОБА_3 , працівники поліції одягли маски та повідомили, що причиною зупинки є недостатнє освітлення номерного знаку автомобіля Toyota Rav4 д.н.з. НОМЕР_1 . Псля чого в нього почали вимагати пред`явлення водійського посвідчення та страхового полісу. В кінцевому результаті екіпаж патрульної поліції не вручив йому копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №468258 та о 22:45 год.вибув у невідомому напрямку. 03.11.2021 року позивач звернувся до УПП у Львівській області із заявою про надання матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В оскаржуваній постанові зазначено про порушення позивачем вимог п. 2.9 в, 9.9 б, 2.1 а, 19.5 ПДР, що позивач в повному обсязі заперечує. Просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в атоматичному режимі серії БАА №468258 від 30.11.2021 року на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху із підстав, зазначених в ухвалі, та надано позивачу строк для усунення допущених недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

17.01.2022 року представником відповідача Чабан Я. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечує щодо задоволення позовних вимог. Пояснює, що до управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції надійшли матеріали адміністративної справи №465/8973/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №468258 від 30.10.2021 за вчинення адміністративних правопорушень передбачених частиною 6 статтею 125, статтею 121, частиною 1 статтею 126, частиною 2 статтею 122 КУпАП. Ознайомившись із змістом позовної заяви встановлено, що позивач не погоджується з винесеною відносно нього постановою, вважає її необгрунтованою, прийнятою за відсутності належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення, відтак є такою, що підлягає скасуванню. З вказаними позовними вимогами не погоджуємось, з огляду на наступне. Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлено ПДР. За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України. Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395. Керуючись частиною 1 статтею 11, частиною 2 статтею 69, статтею 72 КАС України, надано відеозапис з нагрудного відеореєстратора, як доказ правомірності дій поліцейського під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також доказ вчинення позивачем правопорушення, яке ставиться йому у вину. Просить відмовити повністю у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого та розглядати справу за відсутності сторони відповідача за наявними матеріалами.

31.01.2022 року позивачем надано відповідь на відзив. Згідно якого позивач просить не приймати судом до уваги, оскільки такий не спростовує позиції позивача. З огляду на той факт, що відповідач не заперечує, що підставою зупинки транспортного засобу став, нібито, факт відсутності освітлення номерного знаку на а/м ТОЙОТА РАВ-4 (д.н.з. НОМЕР_1 ) вбачається, що вищевказаний відеозапис нагрудного відеореєстратора має доводити відсутність підсвітки номерного знаку, відповідно, підтверджувати наявність законних підстав для зупинки транспортного засобу та про вимогу водію пред`явити документи. Разом з тим, навіть поверхневих огляд змісту наявних на DVD-R диску відеофайлів дає можливість прийти до однозначного висновку про те, що всі вони не могли бути здійснені одним нагрудним відеореєстратором, при цьому, відеозапис Backup_20211030_2205Q0_ch1 (з датою знімання 10.11.2021, 11:47) був здійснений невідомим технічним засобом розташованим безпосередньо в салоні невстановлеі.о.ьавтомобіля. При цьому, жоден з наявних на DVD-R диску численних відеозаписів невідомого походження не підтверджують факту відсутності освітлення номерного знаку автомобіля РАВ-4 (д.н.з. НОМЕР_1 ) під час руху.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч.4 ст.229 КАС Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії БАА №468258 від 30.11.2021 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення: 30.10.2021 року об 22:15 год. у м.Львові, пл. Данила Галицького,8 водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом у якого в темну пору доби не був достатньо освітлений державний номерний знак, не було видно в 20 м., а саме не працювала одна з двох ламп підсвітки номерний знак після зупинки транспортного засобу не увімкнув світлову аварійну сигналізацію та при перевірці документів не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Також під час руху в умовах достатньої видимості та на освітленій ділянці дороги водій користувався протитуманними фарами, чим порушив п. 2.9 в, 9.9 б, 2.1 а, 19.5 ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачене ч.6 ст.125, 121, п.1 ст.126, п.2 ст.122 КУпАП.

Щодо інкримінованих в оскаржуваній постанові порушень позивачем вимог п. 2.9 в, 9.9 б, 2.1 а, 19.5 ПДР, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; відповідно до п. 2.1 «А» ПДР водіймеханічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, а також без номерного знака (п.2.9 «в» ПДР).

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка ), а саме накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 125 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у виді попередження за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Об`єктом усіх вищевказаних правопорушень є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивною стороною усіх вищезазначених правопорушень являються дії або бездіяльність особи, які відповідають ознакам диспозиції відповідної норми КУпАП.

Суб`єктивна сторона відповідних правопорушень характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

При цьому, суб`єктом вищевказаних правопорушень може бути лише особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як водій.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР.

Відповідно до п.1.1ПДР- ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух»учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цьогоЗакону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

В свою чергу, згідно з п.1 ст.247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ч. 1ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1статті, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі за ч.6 ст.121, ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 цього Кодексу.

У силу п.4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі, ч.ч.5, 6 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП.

Так, незважаючи на те, що у даній категорії справ протокол про адміністративне правопорушення не складається, поліцейський вправі винести постанову про притягнення особи до відповідальності лише за наявності доказів вчинення особою правопорушення.

Згідно із п.2.9 в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Відповідальність за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком передбачена ч.6 ст.121 КУпАП.

Із доданого поліцейським відеозапису з службового відеореєстратора достеменно встановити, що ОСОБА_1 керував автомобілем із заднім неосвітленим номерним знаком, не можливо. При цьому, такий відеозапис не є якісним, надає можливість чітко й однозначно констатувати даний факт, у зв`язку з чим безпідставними є твердження відповідача про протилежне.

Таким чином, постанова поліцейського в частині притягнення позивача до відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП за порушення п.2.9.в ПДР України є незаконною.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірності рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КпАП України не довів, відтак оскаржувана постанова у цій частині підлягає скасуванню.

Щодо законності оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, суд дійшов такого висновку.

Так, згідно з п.9.9.б ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП передбачена за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Враховуючи викладене, порушення позивачем вимог п.9.9.б ПДР України після зупинки на вимогу поліцейського, а саме неввімкнення аварійної світлової сигналізації, не може бути кваліфіковане за ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Приписами ст.125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст.121-128, ч.1 і 2 ст.129, ст.ст.139 і 140цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, на думку суду, відповідачем у зв`язку із неправильною кваліфікацією виявленого правопорушення протиправно притягнуто позивача до відповідальності за ч.2ст.122 КУпАП (щодо неввімкнення аварійної сигналізації). Відтак постанова в частині притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП також підлягає скасуванню, а провадження закриттю в зв`язку із відсутністю складу даного адмінправопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким, відповідно до статті 9 КУпАП, є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Водночас, частиною 5 ст.258 КУпАП визначено, що якщо підчас складанняпостанови усправі проадміністративне правопорушенняособа оспоритьдопущене порушенняі адміністративнестягнення,що нанеї накладається,то уповноваженапосадова особазобов`язана скластипротокол проадміністративне правопорушеннявідповідно довимог статті256цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначені положення містяться і в п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», які вказують, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За змістом зазначених норм, поліцейський та інспекторне були зобов`язані складати протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , разом з тим, вони мали право це зробити з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення правопорушень та для збереження доказів правопорушення, оскільки протоколи про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП могли бути доказами вчинення правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, фотофіксація, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Отже, працівниками поліції при виявлені правопорушень, фіксації правопорушень, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративні правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскількипісля виявлення факту вчинення правопорушень працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Таким чином, у справі відсутні докази, які додаються на обґрунтування винесених постанов в частині притягнення за ч.6 ст.125, 121, п.1 ст.126, п.2 ст.122 КУпАП.

Окрім того, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають та навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки поліцейського та інспектора про порушення позивачем Правил дорожнього руху в частині ч.6 ст.125, 121, п.1 ст.126, п.2 ст.122 КУпАП припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій, відповідачами не доведені.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).

На підставі статтей 222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись статтей 9, 246, 250, 268, 286 КАС України.

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Скасувати постанову серії БАА №468258 від 30.11.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.6 ст.125, 121, п.1 ст.126, п.2 ст.122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (м. Львів, вул. Перфецького, 19, ).

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.286,293, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Мартьянова С.М.