Справа № 320/7826/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7826/20 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Беспалова О.О.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської міської ради Київської області (далі - відповідач, рада), в якому просив:

- визнати протиправним рішення Бориспільської міської ради від 28 липня 2020 року № 5793-78-VІІ в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража в адміністративних межах міста Бориспіль;

- зобов`язати Бориспільську міську раду прийняти рішення щодо клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража в адміністративних межах міста Бориспіль.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража в адміністративних межах міста Бориспіль, подавши разом з ним всі необхідні документи, проте Бориспільська міська рада безпідставно відмовила у наданні відповідного дозволу. В якості підстави для відмови відповідач вказав на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року даний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Бориспільської міської ради від 28 липня 2020 року №5793-78-VІІ «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва індивідуальних гаражів (згідно наданого графічного матеріалу) у місті Бориспіль» в частині, що стосуються відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 05 червня 2020 року.

Зобов`язано Бориспільську міську раду прийняти рішення про задоволення клопотання ОСОБА_1 від червня 2020 року (вх. № К-2910) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Бориспільської міської ради Київської області.

Зобов`язано Бориспільську міську раду подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у матеріалах справи відсутні доказів, які б могли підтвердити наведені у тексті листа-висновку доводи стосовного того, що через бажану позивачем земельну ділянку проходять повітряні лінії електропередач та/або щодо встановлення на цій земельній ділянці охоронної зони відповідно до Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 04 березня 1997 року №209. Також в ході розгляду справи відповідач не заперечував проти того, що бажана для позивача земельна ділянка мала цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, та не подав до суду доказів прийняття Бориспільською міською радою рішення про зміну цільовового призначення такої земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що рішенням сесії Бориспільської міської ради було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не відповідає нормам цільового призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу у зв`язку з тим, що відповідно до висновку Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради на вказаній земельній ділянці не можна розташовувати гараж без порушень пожежних норм від гаражного кооперативу. Так, площа спірної земельної ділянки становить 0,0100 га та межує із гаражним кооперативом та громадською спорудою (медичний центр). Пославшись на ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відповідач зазначив, що будівництво позивачем гаражу на спірній земельній ділянці є неможливим з огляду на не забезпечення існуючих відстаней між будівлями. Крім того, спірна земельна ділянка не може бути сформована у відповідності до чинного законодавства, оскільки забудова не буде відповідати містобудівній документації.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,01 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивач додав наступні документи: графічний матеріал у вигляді роздруківки з кадастрової картки, копію паспорту громадянина України, копію посвідчення учасника бойових дій, копію детального плану територій в межах вул. Лютнева у м. Борисполі масштабом 1:2000.

У подальшому позивач отримав копію рішення Бориспільської міської ради Київської області від 28 липня 2020 року за № 5793-78-VII, з тексту якого дізнався, що йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража (згідно наданого графічного матеріалу) у м. Бориспіль. В якості мотиву для прийняття цього рішення суб`єкт владних повноважень послався на таке: «у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою, тощо.

Згідно п. 34 ч.1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних міських рад.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Зокрема, п. «д» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абз.1 ч.7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 статті 118 ЗК України).

Відповідно до ч.10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. При цьому, законодавцем визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В обґрунтування своєї відмови відповідач посилається на отриманий від Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради лист вих. №04-05/983 від 11 червня 2020 року з висновком щодо неможливості оформлення спірної земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. В даному листі зазначено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою по АДРЕСА_2 в мікрорайоні «Аеропортівський», не відповідає нормам цільового призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража у зв`язку з тим, що на вказаній земельній ділянці неможливо розташувати гараж без порушень пожежних норм від гаражного кооперативу, встановлених таб. 15.2 до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Крім того, згідно графічних матеріалів затвердженої технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель міста Бориспіль (рішення міської ради від 22 травня 2021 року №2075-25-VI) через зазначену земельну ділянку проходять повітряні лінії електропередач зі встановленою законодавством охоронною зоною, відповідно до п. 5 Правил охорони електричних мереж. З огляду на наведене Управління містобудування та архітектури зробило висновок про невідповідність розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Проте, в наявних у справі матеріалах відсутні докази, які б підтвердили наведені Управлінням містобудування та архітектури Бориспільської міської ради у тексті листа-висновку доводи стосовного того, що через бажану позивачу земельну ділянку проходять повітряні лінії електропередач та/або щодо встановлення на цій земельній ділянці охоронної зони відповідно до Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 04 березня 1997 року №209, про що вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Крім того, суд зауважив, що в ході розгляду даної справи відповідач не заперечував проти того, що спірна земельна ділянка мала цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, та не подав до суду доказів прийняття Бориспільською міською радою рішення про зміну цільовового призначення такої земельної ділянки.

Відповідач з даного приводу в апеляційній скарзі зазначив, що у справі було проведено лише підготовче судове засідання, по суті справа не розглядалася за участі сторін, розгляд справи в порядку письмового провадження унеможливив відповідача надати заперечення, роз`яснення по суті позову. Колегія суддів критично оцінює наведені доводи відповідача, оскільки до апеляційної скарги він також не надав жодних пояснень, заперечень чи доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та підтвердили правомірність оспорюваних дій та рішення відповідача.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про безпідставність посилання відповідача на невідповідність нормам цільового призначення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража з причини порушення позивачем будівельних норм в частині протипожежних відстаней у випадку зведення об`єкта на вказаній земельній ділянці, з огляду на таке.

Нормативне визначення терміну «містобудівна документація» закріплене в п. 7 ч. 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI, як затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Будівельні норми, положеннями яких відповідач обґрунтовує наявність підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва індивідуального гаражу, є нормативно-правовими актами, затвердженими центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури.

Тобто, в розумінні норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівельні норми не відносяться до містобудівної документації.

За змістом п. 10.8 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року №104, зберігання легкових автомобілів слід передбачати відповідно до функціонального зонування територій населених пунктів. Відстані від наземних гаражів до житлових і громадських будинків слід приймати не менше тих, що встановлені у табл. 10.6, а саме відстані до 10 метрів.

Поряд з цим, згідно п. 15.2 зазначених ДБН протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами слід приймати за таблицею 15.2. Відповідно до вказаної таблиці протипожежні відстані між житловими, громадськими будинками та гаражами (ступінь вогнестійкості будинків будинку становить І) складає 6 метрів.

Отже, з аналізу наведених положень ДБН вбачається, що висновок про недотримання (порушення) особою зазначених будівельних норм можливо сформувати лише на етапі отримання особою дозвільних документів на початок будівництва об`єкта (капітального гаража) на земельній ділянці, відведеній для таких цілей, та/або на етапі початку будівництва некапітального гаража (без фундаменту), - тобто, вже після проведення процедури з отримання особою земельної ділянки у власність в порядку безоплатної передачі із земель комунальної власності.

Відтак, наведені у спірному рішенні мотиви, за яких відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, є передчасними.

Таким чином, відповідач не довів існування жодних підстав для відмови у задоволенні заяви позивача від 05 червня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у власність для будівництва індивідуального гаража.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно п. 4 і 6 ч. 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії на користь позивача.

В силу норм п.п. 3, 4 і 6 ч. 2, абз. 1 ч. 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи, що судом встановлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою і не навів інших підстав для відмови у спірному рішенні, які б відповідали вимогам статті 118 Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Бориспільської міської ради Київської області прийняти рішення про задоволення клопотання позивача від 05 червня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

В той же час колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність чи користування з підстав, визначених законом, зокрема, у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів та з інших, визначених законом, підстав.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів також вважає, що обраний у спірному випадку судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача відповідає справедливості й забезпечує ефективне поновлення його в правах.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10 травня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.О. Беспалов

Є.І. Мєзєнцев