Справа № 280/8666/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Справа № 280/8666/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

представника позивача: Солтіс І.В.,

представників відповідача: Майстренко В.В., Лисенко С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Запоріжжя» (вул. Українська/Шкільна, буд. 39/6, м. Запоріжжя, 69095) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Запоріжжя» (далі позивач, ТОВ «Інтер-Запоріжжя») до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі відповідач, Дніпровська митниця), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020 №3 форми «Р», винесене відповідачем, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб`єктами господарювання» (вид 0 на загальну суму 23433,58 грн., з яких: за основним платежем 18746,86 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4686,72 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.11.2020 №3 форми «Р», винесене відповідачем, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання» (крім ставки 7% (вид 0 на загальну суму 4686,71 грн., з яких: за основним платежем 3749,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 937,34 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову посилається зазначив, що суть спору між сторонами стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився ТОВ «Інтер-Запоріжжя» на митну територію України, та як наслідок наявності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару. Вказує на те, що під час митного оформлення імпортованого товару позивач надав митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України. Митні декларації були прийняті контролюючим органом. Зауважень щодо недотримання декларантом (позивачем) вимог митного законодавства під час митного оформлення від митного органу не надходило. Товар, митне оформлення якого здійснено за митними деклараціями, є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги були отримані позивачем правомірно. Жодними документами, не спростовується факт походження придбаного позивачем товару. Також посилається на те, що у відповідача були відсутні законні підстави для проведення документальної невиїзної перевірки щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правомірності застосування преференційного режиму за митними деклараціями. В зв`язку з чим вважає спірні податкові повідомлення-рішення необґрунтованими та протиправними.

Ухвалою від 07.12.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 29.12.2020 з викликом (повідомленням) сторін.

24.12.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначив, що за результатами перевірки позивача, щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням отриманої інформації (документів) від уповноваженого органу Республіки Польща, які не підлягають додатковому підтвердженню, під час перевірки підстав для звільнення від оподаткування, встановлено неправомірне застосування преференційного режиму зі сплати ввізного мита при митному оформленні товарів, що ввозилися на митну територію України за митними деклараціями. Зазначене порушення призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати митних платежів. В зв`язку з чим вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення були винесені законно та обґрунтовано.

Також, 24.12.2020 від відповідача до суду надійшла заява, погоджена представником позивача, про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 29.12.2020 судове засідання було відкладене на 21.01.2021.

21.01.2021 від представника позивача до суду надійшла заява, погоджена представником відповідача, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та відкладення судового засідання, обґрунтована важливістю справи для сторін та значним обсягом доказів, які необхідно дослідити в ході судового розгляду.

Ухвалою від 21.01.2021 розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, замінене засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, підготовче засідання призначене на 17 лютого 2021 року.

05.02.2021 від позивача до суду надійшло клопотання, погоджене представником відповідача, про відкладення підготовчого засідання, обґрунтоване зайнятістю представника позивача у іншому судовому провадженні.

Ухвалою від 17.02.2021 підготовче засідання було відкладене на 17.03.2021.

Протокольною ухвалою від 17.03.2021 підготовче провадження було продовжене до 22.04.2021, підготовче засідання відкладене на 21.04.2021.

19.04.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, погоджене представником позивача, про відкладення підготовчого засідання, обґрунтоване погіршенням епідеміологічної ситуації.

Ухвалою від 21.04.2021 підготовче засідання було відкладене на 18.05.2021.

Протокольною ухвалою від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 07.06.2021.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 07.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Інтер-Запоріжжя», в порядку статті 258 Митного кодексу України (далі - МК України), було подано митні декларації (далі - МД) типу ІМ 40 від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510, згідно яких задекларовано товари:

1. товари №1, №2, №3, №4, №5 за МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126. Виробник «Інвеса Індустріал Ветеринарія,С.А»;

2. товар №6 за МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126. Виробник «аніМедіка Херстелунгс ГмбХ»;

3. товари №1, №2, №3, №4, №5 за МД від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388. Виробник «Інвеса Індустріал Ветеринарія,С.А»;

4. товар №6 за МД від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388. Виробник «аніМедіка Херстелунгс ГмбХ»;

5. товари №1, №2, №3, №4, №5, №7 за МД від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482. Виробник «Інвеса Індустріал Ветеринарія,С.А»;

6. товар №6 за МД від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482. Виробник «аніМедіка Херстелунгс ГмбХ»;

7. товари №1, №2, №3, №4, №6 за МД від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510. Виробник «Інвеса Індустріал Ветеринарія,С.А.»;

8. товар №5 за МД від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510. Виробник «аніМедіка Херстелунгс ГмбХ»;

Країна походження: Країни Європейського Союзу.

Умовами зовнішньоекономічного контракту №01/INT від 15.12.2017 між ТОВ «Інтер-Запоріжжя» та компанією «Industrial veterinaria, S.А.» («INVESA») (C/Esmeralda,19a 08950 Esplugues de llobregatBarcelona Іспанія (продавець) передбачено, що продавець зобов`язується поставити покупцю товар згідно комерційних інвойсів до цього контракту, а покупець - прийняти і оплатити отриманий товар у відповідності до умов цього контракту.

Митне оформлення наведених товарів відбулося із застосуванням преференційного режиму зі сплати ввізного мита у зв`язку із наданням сертифікату з перевезення товару EUR.1, виданого уповноваженим органом Республіки Польща.

Відправник/Експортер «Industrial veterinaria,S.A.» («INVESA») (C/Esmeralda,19a 08950 Esplugues de llobregatBarcelona Іспанія).

При доставці вантажів на митну територію України застосовано умови поставки згідно ІНКОТЕРМС; СІР UA с. Запоріжжя.

Згідно з відомостями граф 43 «Код МВВ» товарів за вищезазначеними МД позивач задекларував митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно з даними графи 36 МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510 митне оформлення товарів здійснювалось із застосуванням пільги з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, (вид 020) (далі - ввізне мито) за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» та згідно доповнення від 13 травня 2008 року №14/640-ЕП до листа Управління митно-тарифного регулювання від 12 травня 2008 року №14/625-ЕП «Перелік країн, яким Україною надається режим найбільшого сприяння (застосовуються пільгові ставки Митного тарифу України)».

Відповідно до наданих до митного оформлення документів для підтвердження заявленого преференційного режиму надано сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 07.02.2018 №РL/МF/АN 0015921, від 28.02.2018 №РL/МF/АN 0015943, від 30.03.2018 №РL/МF/АN 0015982, від 26.04.2018 №РL/МF/АN 0018475 (зазначені у графі 44 МД за кодом виду документа 0954).

Враховуючи застосування преференції 410, по визначених сумах ввізного мита підприємством, що перевіряється у графі 47 МД застосовано спосіб платежу за кодом 06 «Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими імпорту (випуск у вільний обіг), експорту», а саме, ввізне мито визначено:

- за МД від 14.02.2018 №UA12080/2018/003126 - 2386,47 грн. (сума податку (мита), що нарахована умовно);

- за МД від 12.03.2018 №UA12080/2018/005388 - 4355,93 грн. (сума податку (мита), що нарахована умовно);

- за МД від 12.04.2018 №UA12080/2018/008482- 6424,07 грн. (сума податку (мита), що нарахована умовно);

- за МД від 04.05.2018 №UA12080/2018/010510- 5580,39 грн. (сума податку (мита), що нарахована умовно);

На запит Запорізької митниці ДФС від 22.01.2019 №127/8/08-70-19-02 отримана інформація від уповноваженого органу Республіки Польща, листом від 20.01.2020 №0601-IGС.4331.24.2019.КD, щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення товару.

Зазначеним листом Уповноважений орган Республіки Польща не підтвердив преференційний статус походження, товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1 від 07.02.2018 №РL/МF/АN 0015921, від 28.02.2018 №РL/МF/АN 0015943, від 30.03.2018 №РL/МF/АN 0015982, від 26.04.2018 №РL/МF/АN 0018475.

Дніпровською митницею до ТОВ «Інтер-Запоріжжя» направлено письмовий запит про надання документів або їх копій, завірених належних чином, пояснень, довідок, інформації від 22.09.2020 №7.5-08-02-2/19/13/8977.

Листом ТОВ «Інтер-Запоріжжя» від 05.10.2020 №05/10 отримана відповідь із завіреними належним чином копіями документів (вх. Дніпровської митниці від 08.10.2020 №17458/13-7.5-08-02-18).

Відповідно до ч. 4 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Форма повідомлення визначена наказом Державної митної служби України від 16.01.2020 №10 «Про затвердження форм журналів реєстрації, посвідчення на право проведення перевірки/зустрічної звірки та зразків форм наказів та актів, які складаються при підготовці та проведенні документальних перевірок».

Так, на адресу позивача було направлено повідомлення Дніпровської митниці від 23.09.2020 №41 (вих. №7.5-08-02-1/19/13/9030 від 23.09.2020) про проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України, підпунктом 41,1.2 пункту 41.1, пунктом 41.5 статті 41, пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, наказом Дніпровської митниці від 23.09.2020 №272, з 02.10.2020 по 09.10.2020 (6 робочих днів) проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Інтер-Запоріжжя» () щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині правомірності застосування преференційного режиму за МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510.

При проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, встановлено порушення ТОВ «Інтер-Запоріжжя» вимог статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони», ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VІІ, частини 1, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266, статті 276, 278, 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, внаслідок неправомірного застосування преференційного режиму зі сплати ввізного мита при митному оформленні товарів, що ввозилися на митну територію України у митному режимі «імпорт (випуск для вільного обігу)» за МД типу їм 40 від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126,від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510, що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на загальну суму на суму 22496,23 грн., що підтверджено офіційною інформацією, отриманою від уповноваженого органу Республіки Польща на відповідний запит митниці.

За результатами документальної невиїзної перевірки складено акт від 26.10.2020 №0040/20/7.5-19/24912705, згідно висновків якого встановлено наступні порушення:

1. вимог статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони», ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VІІ, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266 , частини 1, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, статті 276, 278, 289 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510 на загальну суму 18746,86 грн.;

2. вимог статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони», ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII, пунктів 1, 4 частини 1 статті 266 , частини 1, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, статті 276, 278, 289 Митного кодексу України, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД від 14.02.2018 №UA112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UA112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UA112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UA112080/2018/010510 на загальну суму 3749,37 грн.

На акт документальної невиїзної перевірки від 26.10.2020 №0040/20/7.5-19/24912705 на адресу відповідача, 10 листопада 2020 року, надійшли заперечення позивача від 04.11.2020 №48.

За результатами розгляду заперечення від 04.11.2020 №48 Дніпровською митницею надана відповідь позивачу, яка направлена на адресу позивача листом від 12.11.2020 №7.5-08-02-2/19/13/10965.

На підставі акту документальної невиїзної перевірки, Дніпровською митницею були винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 11.11.2020 №3 за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (вид 020) на суму 23433,58 грн.: 18746,86 грн. - за податковим зобов`язанням, 4686,72 грн. - за штрафними санкціями;

- від 11.11.2020 №3 за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім ставки 7 %) (вид 028) на суму 4686,71 грн.: 3749,37 грн. - за податковим зобов`язанням, 937,34 грн. - за штрафними санкціями.

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, МК України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, у тому числі у вигляді кодів, серед яких є:

- відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів (п. 5);

- відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів: г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3 1 цього Кодексу; г) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (п. 6);

Згідно з пунктами 1,4 ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний:

- здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

- у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Отже, статтями 257 та 266 МК України закріплено обов`язок декларанта внести до митної декларації, зокрема, відомості про застосування пільг зі сплати митних платежів, нарахування митних платежів, їх ставки та суми тощо.

Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684, визначено графи МД, які заповнюються декларантом самостійно.

Зокрема, графи 31, 36 та 47 МД, в яких наводяться дані про опис товарів, відомості про застосування пільг зі сплати митних платежів та про нарахування митних платежів, заповнюються декларантом.

Крім цього, відповідно до статті 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом самостійно.

Зазначені норми узгоджуються з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України платник податків, крім випадків, передбачених податковим законодавством, самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених до митної декларації, зокрема, щодо розміру належних до сплати податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 277 МК України об`єктами оподаткування митом є товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є для товарів, на які законом встановлені адвалерні ставки мита - митна вартість товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Відповідно до ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння (згідно доповнення від 13.05.2008 №14/640-ЕП до листа Управління митно-тарифного регулювання Державної митної служби України від 12.05.2008 №14/625-ЕП «Перелік країн, яким Україною надається режим найбільшого сприяння (застосовуються пільгові ставки Митного тарифу України»), застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (дата підписання: 27.06.2014, дата ратифікації Україною: Закон України від 16.09.2014 №1678-VІІ) «...кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони....».

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України. Крім того, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, передбачено інші правила, ніж ті, що визначено у відповідному акті законодавства України, то згідно із частиною 2 статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906-IV «Про міжнародні договори України», статі 3 Закону України від 23 червня 2005 року №2709-IV «Про міжнародне приватне право» застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з ч. ст. 276 МК України платниками мита є:

1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом;

2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях;

3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог;

4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу);

5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом;

6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає: у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Згідно з пп. в) п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Пунктом 190.1 ст. 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Як встановлено п. 190.1 ст. 190 ПК України при визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39і цього Кодексу.

Статтею 39і ПК України передбачено, що для цілей визначення податкових зобов`язань зі сплати митних платежів застосовується офіційний курс валюти України до іноземної валюти, встановлений Національним банком України, що діє на 0 годин дня подання митної декларації, а у разі, якщо митна декларація не подається, - дня визначення податкових зобов`язань.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 206.2 ст. 206 ПК України операції із ввезення на митну територію України товарів у митному режимі імпорту оподатковуються податком за ставкою, визначеною підпунктом 194,1.1 пункту 194.1 статті 194 цього Кодексу.

Підпунктом 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 ПК України передбачена ставка у розмірі 20 відсотків бази оподаткування.

Підпунктом 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 ПК України визначено що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Відповідно до п. 41.5 ст. 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно ст. 544 МК України одним із основних завдань, покладених на митні органи, є забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати.

Відповідно до ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів. Згідно із пунктами 7 та 8 ч. 1 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється шляхом:

- проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції. які здійснювалися за участю - суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Частиною 3 ст. 334 МК України встановлено, що відомості з офіційних документів, наданих для митного контролю, не потребують додаткового підтвердження.

Таким чином, офіційні відомості, отримані від уповноважених органів іноземних держав не підлягають додатковому підтвердженню.

Відповідно до ч. 14 ст. 354 МК України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Згідно з п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Як зазначив відповідач у поданому відзиві, підставою для проведення документальної невиїзної перевірки стали офіційні відомості та документи, вказані у пункті 2.5 Розділу II акта перевірки (серед яких зазначено: копії документів надані листом від 05.10.2020 №05/10 позивача, МД від 14.02.2018 №UА112080/2018/003126, від 12.03.2018 №UА112080/2018/005388, від 12.04.2018 №UА112080/2018/008482, від 04.05.2018 №UА112080/2018/010510 з наявними копіями документів (в електронному вигляді), сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 07.02.2018 №РL/МF/АN 0015921, від 28.02.2018 №РL/МF/АN 0015943, від 30.03.2018 №РL/МF/АN 0015982, від 26.04.2018 №РL/МF/АN 0018475, видані митними органом Республіки Польща), а також відповідь отримана від уповноваженого органу Республіки Польща листом від 20.01.2020 №0601-IGС.4331.24.2019.КD щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення товару від 07.02.2018 №РL/МF/АN 0015921, від 28.02.2018 №РL/МF/АN 0015943, від 30.03.2018 №РL/МF/АN 0015982, від 26.04.2018 №РL/МF/АN 0018475.

За результатом перевірки встановлено, що митне оформлення товарів №1, №2, №3, №4, №5, №6 за МД від 14.02.2018 №UА112080/2018/003126, №1, №2, №3, №4, №5, №6 за МД від 12.03.2018 №UА112080/2018/005388, №1, №3, №4, №5, №6, №7 за МД від 12.04.2018 №UА112080/2018/008482, №1, №2, №3, №4, №5, №6 за МД від 04.05.2018 №UА112080/2018/010510 було здійснено із застосуванням режиму вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2017 року №1678-VІІ (далі - Угода).

Як зазначено вище, митне оформлення товарів здійснювалось із застосуванням пільги з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, (вид 020) (далі - ввізне мито) за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони)» та згідно доповнення від 13 травня 2008 року №14/640-ЕП до листа Управління митно-тарифного регулювання від 12 травня 2008 року №14/625-ЕП «Перелік країн, яким Україною надається режим найбільшого сприяння (застосовуються пільгові ставки Митного тарифу України)».

Відповідно до статті 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони», ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VІІ (далі Протокол 1 до Угоди) ТОВ «Інтер-Запоріжжя» для підтвердження заявленого преференційного режиму для вищезазначених товарів, надано сертифікати з перевезення товару, видані уповноваженими органами Республіки Польща.

Митницею відповідно до статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження та у порядку, встановленому наказом Державної митної служби України від 13.09.2010 №1050 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товару», з метою перевірки автентичності вищезазначених сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та встановлення статусу походження товарів в системі преференцій Угоди ЄС, направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митному органу Республіки Польща (лист Запорізької митниці ДФС від 22.01.2019 №127/8/08-70-19-02).

Листом від 20.01.2020 №0601-IGC.4331.24.2019.KD Уповноважений орган Республіки Польща не підтвердив преференційний статус походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1 від 07.02.2018 №PL/MF/AN 0015921, від 28.02.2018 №PL/MF/AN0015943, від 30.03.2018 №PL/MF/AN0015982, від 26.04.2018 №PL/MF/AN0018475.

Вказане підтверджується офіційним перекладом вказаних листів. У відповіді серед іншого зазначено: «Експортер не надав належних підтверджуючих документів щодо преференційного походження товару. Таким чином, товари не мають преференційного походження ЄС».

Відтак, враховуючи зазначене, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням матеріалів, вказаних у пункті 2.5 Розділу II акту, у т.ч. з урахуванням отриманої інформації (документів) від уповноваженого органу Республіки Польща, які не підлягають додатковому підтвердженню, під час перевірки підстав для звільнення від оподаткування, встановлено неправомірне застосування преференційного режиму зі сплати ввізного мита при митному оформленні товарів, що ввозилися на митну територію України за вищевказаними МД.

Щодо тверджень позивача викладених в позовній заяві.

Так, позивач, на обґрунтування заявлених вимог, посилався на те, що:

- митні декларації були прийняті контролюючим органом. Зауважень щодо недотримання декларантом (позивачем) вимог чинного законодавства під час митного оформлення від митного органу не надходило;

- лист уповноваженого органу Республіки Польща не можна вважати єдинім та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію;

- у митного органу були відсутні підстави для проведення документальної невиїзної перевірки щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині правомірності застосування преференційного режиму.

З огляду на дані твердження позивача, суд зазначає наступне.

Як вже було вказано вище, митне оформлення товарів позивачем, за вищезазначеними МД, здійснювалось із застосуванням пільги з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони]» та згідно доповнення від 13 травня 2008 року №14/640-ЕП до листа Управління митно-тарифного регулювання від 12 травня 2008 року №14/625-ЕП «Перелік країн, яким Україною надається режим найбільшого сприяння (застосовуються пільгові ставки Митого тарифу України)».

Відповідно до ч. 3 ст. 44 МК України у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару:

1) на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України;

2) на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»;

3) якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Відповідно до ст. 17 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Відповідно до статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, статті 33 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди:

- подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу;

- перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними;

- митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу;

- якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Враховуючи вищезазначене, Дніпровською митницею, з метою перевірки автентичності вищезазначених сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та встановлення статусу походження товарів в системі преференцій Угоди ЄС, направлено запит до Державної фіскальної служби України для подальшого направлення митним органам Республіки Польща. Так, листом від 20.01.2020 №0601-IGC.4331.24.2019.KD Уповноважений орган Республіки Польща не підтвердив преференційний статус походження товарів, зазначених у вищевказаних сертифікатах з перевезення товару EUR.1.

Також, відповідно до пунктів 7 та 8 ч. 1 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом:

- проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- направлення запитів до Інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (відповідно до ч. 1 ст. 345 МК України).

Згідно з ч. 3 ст. 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно з ч. 1 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Частиною 3 ст. 334 МК України встановлено, що відомості з офіційних документів, наданих для митного контролю, не потребують додаткового підтвердження.

Відповідно до ч. 14 ст. 354 МК України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Відповідно до ч. 9 ст. 351 МК України оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Акт документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правомірності застосування преференційного режиму складений з дотриманням вимог МК України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року №727, а також Методичних рекомендацій щодо оформлення актів (довідок) документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, затверджених наказом Державної митної служби України від 16.01.2020 №11.

Доказів іншого позивач не надав та не зазначив про це в позові.

Відповідно до вимог вищезазначених нормативних документів в Акті перевірки чітко викладений зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені позивачем, та про відомості отримані від уповноваженого органу Республіки Польща.

При цьому суд звертає увагу на те, що офіційні відомості, отримані від уповноважених органів іноземних держав не підлягають додатковому підтвердженню.

Крім того, позивачем в позовній заяві зазначено, що він вважає донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій неправомірними.

Проте, згідно з пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з п. 54.4 ст. 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Щодо інших посилань позивача викладених у позові, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог.

Отже, враховуючи усе вищезазначене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними, обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, а відтак, позовні вимоги, щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є безпідставними.

З урахуванням наведених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання щодо судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Запоріжжя» (вул. Українська/Шкільна, буд. 39/6, м. Запоріжжя, 69095) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «13» травня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль