Справа № 260/1033/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/1033/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить: 1) визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67998653 від 24.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір в розмірі 53406,58 грн., винесену старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дерев`янко О.В.; 2) визнати протиправною та скасувати постанову від 23.12.2021 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №52151587.

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що в лютому 2022 року на його адресу надійшла постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 23.12.20211 у виконавчому провадженні №52151587, яка була скерована простою кореспонденцією. Вважає, що державний виконавець повинен діяти тільки згідно з нормами Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Інших обґрунтувань протиправності оскаржених постанов державного виконавця позивач не наводить.

13 квітня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позов №16156 від 11.04.2022, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує з мотивів їх безпідставності. Так, зокрема, зазначає, що на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби перебував виконавчий лист, виданий Апеляційним судом Закарпатської області, боржником в якому є позивач. 19 листопада 2021 року до органу Державної виконавчої служби від стягувача надійшла заява про повернення такого виконавчого листа без виконання. У зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Вважає, що державний виконавець зобов`язаний вирішити питання про стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо такий не було стягнуто з боржника раніше.

В судове засідання 12 травня 2022 року сторони не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали, хоча були належним чином проінформовані про дату, час та місце судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

З огляду на неповідомлення сторонами причин відсутності у судовому засіданні 12.05.2022, враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі Відділ ДВС у м. Ужгороді) перебував виконавчий лист №22-113/2011 від 09.03.2011, виданий Апеляційним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «УніверсалБанк» заборгованості в сумі 534065,86 грн.

23 грудня 2021 року у зв`язку з надходженням від стягувача заяви про повернення виконавчого документа старшим державним виконавцем Відділу ДВС у м. Ужгороді Дерев`янком О.В. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №52151587.

Одночасно 23 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу ДВС у м. Ужгороді Дерев`янком О.В. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 53406,58 грн.

З метою примусового виконання вказаного виконавчого документа старшим державним виконавцем Відділу ДВС у м. Ужгороді Дерев`янком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП67998653 від 24.12.2021.

Вважаючи зазначені вище постанови державного виконавця протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, станом на день відкриття виконавчого провадження №52151587 регламентувалися нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606).

Так, ст. 1 даного Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону №606, підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Вказані положення кореспондуються також з нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404), що набув чинності з 05 жовтня 2016 року.

П. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606 визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. (ч. 2 ст. 25 Закону №606).

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону №606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону №606, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до положень п. 3.7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі Інструкція) (у редакції, чинні станом на день відкриття виконавчого провадження №52151587), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Судом встановлено, що в ході примусового виконання виконавчого листа №22-113/2011, виданого 09.03.2011 Апеляційним судом Закарпатської області, виконавчий збір з боржника до моменту надходження від стягувача заяви про повернення виконавчого листа органом Державної виконавчої служби стягнуто не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404 (в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Вищезазначене кореспондується також з положеннями п. 8 розділу ІІІ Інструкції (в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору). Так, зокрема, вказаною нормою передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Виключний перелік підстав, коли виконавчий збір за вчинення органами державної виконавчої служби примусового виконання рішень не стягується, передбачений ч.ч. 5 10 ст. 26 Закону №1404 та ч. 2 ст. 28 Закону №606.

З огляду на проведений правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють порядок справляння державним виконавцем виконавчого збору, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, спрямованих на примусове виконання, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Отже, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) законодавцем пов`язується з початком процедури примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з того, що рішення Апеляційного суду Закарпатської області в добровільному порядку ОСОБА_1 виконано не було, а тому дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, постанова старшого державного виконавця Відділу ДВС у м. Ужгороді №52151587 від 23.12.2021 є правомірною та скасуванню не підлягає.

З огляду на правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, суд вважає, що правомірною є також постанова про відкриття виконавчого провадження №67998653 від 24.12.2021 з примусового виконання такої, оскільки остання є виконавчим документом в розумінні ст. 3 Закону №1404.

Суд зазначає, що норми як Закону №1404, так і Інструкції зобов`язують державного виконавця прийняти такий виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.

Отже, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Заньковецької, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін