Справа № 500/1734/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1734/22

09 травня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправною дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у задоволенні заяви позивача від 17.03.2022 про перерахунок пенсії за вислугу років, починаючи з 07.10.2009, невиплату заборгованості з пенсії з 07.10.2009 по 30.09.2020 з урахуванням перерахунку та компенсацію втрати доходу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити позивачу перерахунки пенсії за вислугу років, як непрацюючому пенсіонеру, починаючи з 07.10.2009, відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України №355 від 23.04.2012 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту вразливих верств населення у 2022 році», з урахуванням довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2008, 01.04.2012, 01.03.2018, 05.03.2019;

- виплатити позивачу заборгованість з пенсії з урахуванням перерахунку/індексації та компенсацію втрати доходу частини доходу за затримки виплати пенсії за період з 07.10.2009 на день фактичної виплати пенсії у встановленому законом розмірі на виконання судового рішення, одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, на визначений позивачем банківський рахунок;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача 1 грн. 11 коп. моральної шкоди, як негайного виконання рішення, одним платежем;

- допустити негайне виконання рішення суду у повному обсязі заявлених позовних вимог шляхом стягнення усієї суми заборгованості за пенсіями, починаючи з 07.10.2009 у день фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ. В 2000 році виплату пенсії позивачу припинено в зв`язку із виїздом за кордон на постійне місце проживання.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі № 500/2529/19 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі від 06 листопада 2018 року № 8654/03; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і компенсацією втрати частини доходів. Позивач посилається на протоколи про перерахунок пенсії від 06.08.2020 та від 21.09.2020, який підтверджує те, що перерахунок його пенсії з розміру грошового забезпечення станом на 01.01.2008, 01.04.2012, 01.03.2018, 05.03.2019, відповідачем фактично не проведений.

Позивач посилається на статтю 43 Закону №2262, відповідно до якої у разі, якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає перерахунку. Підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців. Також, позивач звертає увагу суду на зразкове рішення Верховного суду від 17.12.2019 у справі №160/8324/19, в якому висловлена позиція, що перерахунок пенсії проводиться відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення за формою додатка 2 до Порядку № 45, в редакції, яка діяла до зазначених змін.

Таким чином, позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії, призначеної згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі виданих довідок про розмір грошового забезпечення, а тому звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 06.04.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

12.04.2022, через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позов, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії, до якої долучив довідки про розмір грошового забезпечення №10/2/4457 від 29.07.2020, №10/2/4458 від 29.07.2020, видані Тернопільським обласним військовим комісаріатом, та довідки №11/1/8698 від 25.11.2021, №11/1/8936 від 24.11.2021, видані Тернопільським обласним центром комплектування та соціальної підтримки. Однак у позовних вимогах позивач не уточнив на підставі якої довідки слід здійснювати перерахунок пенсії, з огляду на що відповідач не наділений повноваженнями самостійно обирати довідку про розмір грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів, відповідач, зіславшись на правовий висновок Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14, зазначає, що оскільки основною умовою для виплати компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, а позивач на обліку у відповідача не перебував, - пенсія призначалась не відповідачем з огляду на що, на переконання відповідача, не могла бути ним і поновлена, а відповідно вимога про виплату компенсації є безпідставною та передчасною.

Крім цього, відповідач звернув увагу, що позивач звертався з аналогічним позовом, за наслідками розгляду якого Тернопільський окружний адміністративний суд виніс рішення від 20.09.2021 у справі 500/4944/21, яким відмовив у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Інших заяв по суті позову від учасників справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивачу 19.12.1994 призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась йому Тернопільським обласним військовим комісаріатом до виїзду за кордон, що підтверджено відповідним пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. справи 14).

Починаючи з 2000 року позивачу припинено виплату призначеної до закону пенсії, оскільки позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль (арк. справи 10 зворот -11).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №500/2529/19 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі від 06 листопада 2018 року № 8654/03; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII і компенсацією втрати частини доходів.

Листом відповідача №1900-0319-8/15804 від 05.10.2020 повідомлено позивача про те, що виплата пенсії за вислугу років йому поновлена з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII і нарахована компенсація втрати частини доходів. Зокрема, вказано, що на виконання зазначеного судового рішення позивачу нараховано доплату за період з 07.10.2009 по 30.09.2020 (аркуш справи 14 зворот).

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 17.03.2022 (арк. справи 18 зворот) про перерахунок з 07.10.2009 поновленої рішенням суду пенсії згідно оновлених довідок, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 та Тернопільським центром комплектування та соціальної підтримки, про розмір грошового забезпечення позивача за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення із служби), станом на 05.03.2019, станом на 01.03.2018, станом на 01.04.2012 та станом на 01.01.2008, які долучено до вказаної заяви (арк. справи 16 зворот 18).

Однак відповідач, листом №1260-1302/Х-02/8-1900-22 від 01.04.2022, відмовив позивачу у задоволенні такої заяви, мотивуючи тим, що оскільки після визнання протиправними та скасування пунктів 1-2 Постанови №103, інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсії не приймалося, а тому підстави для проведення перерахунку відсутні. Інших підстав для відмови у перерахунку пенсії позивача у вказаному листі-відмові відповідачем не вказано (арк. справи 19 зворот -20).

Позивач вважає таку бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Визначаючись щодо позовних вимог суд зазначає, що згідно змісту позовної заяви, позивач вважає, що в межах даної судової справи спір між сторонами виник з підстав відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, здійснити за заявою позивача перерахунок основного розміру його пенсії за вислугу років на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення позивача за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення із служби), станом на 05.03.2019, станом на 01.03.2018, станом на 01.04.2012 та станом на 01.01.2008, викладеної в листі №1260-1302-Х-02 8-1900-22 від 01.04.2022.

Водночас, позивач, покликаючись на поновлення йому рішенням суду виплати пенсії з 07.10.2009, просить суд в межах даної судової справи виплатити позивачу заборгованість з пенсії з урахуванням перерахунку/індексації та компенсацію втрати доходу частини доходу за затримки виплати пенсії за період з 07.10.2009 на день фактичної виплати пенсії у встановленому законом розмірі на виконання судового рішення, одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, на визначений позивачем банківський рахунок

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що правову оцінку доводам позивача з приводу правових підстав для поновлення та виплати пенсії, а також права позивача на поновлення та виплату пенсії за вислугою років, - надано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №500/2529/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у тернопільській області.

Враховуючи те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №500/2529/19 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в листі від 06.11.2018 № 8654/03 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і компенсацією втрати частини доходів, а також те, що зазначене рішення суду набрало законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню, а тому суд не приймає до уваги покликання відповідача, викладені у розділі 1 «Правові підстави для поновлення та виплати пенсії особам, які виїхали за кордон на постійне місце проживання» відзиву на позовну заяву та зазначає, що позивачу поновлено виплату пенсії за вислугу років як колишньому військовослужбовцю за рішенням суду від 01.07.2020 у справі №500/2529/19 починаючи з 07.10.2009.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зокрема, постановою № 704 установлено такі додаткові види грошового забезпечення:

- надбавка за особливості проходження служби в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, порядок та умови виплати якої визначається керівниками державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою (абзац четвертий підпункту 1 пункту 5 постанови № 704);

- надбавка за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) особам рядового і начальницького складу (підпункт 6 пункт 6 постанови № 704).

При цьому, підпунктом 2 пункту 5 постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).

Пунктом 1 Постанови №103 визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 2 Постанови №103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Також, пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - постанова КМУ №45), а саме, у Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженому постановою КМУ № 45, пункт 5 викладено в наступній редакції: "Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням". Додаток 2 до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в новій редакції, в якій відсутні такі складові грошового забезпечення, як щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, постановою Верховного Суду від 12.11.2019, в адміністративній справі №826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Зі змісту вказаного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва вбачається, що Постанова №103 в наведеній частині визнана протиправною та нечинною у зв`язку з тим, що відповідач, визначаючи новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій, не враховував всі види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини другої статті 255 КАС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 набрало законної сили 05.03.2019.

Таким чином, з набрання чинності судовим рішенням у справі №826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та статті 9 Закону України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Верховний Суд в рішенні від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19 дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до ГУ ПФУ оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019 є неправомірними, а тому відповідача належить зобов`язати скласти та подати до ГУ ПФУ нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 станом на 05.03.2019, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІ, статті 9 Закону №2011-XII та з врахуванням положень постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) перерахунку основного розміру пенсії позивача.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18 суд касаційної інстанції серед іншого вказав на те, що до повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна структури грошового забезпечення, а підставою для перерахунку пенсій є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій, саме розмір якого, а не складові, можуть змінюватись Кабінетом Міністрів України. Разом з цим, до моменту отримання належної довідки від відповідача у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.

Судом встановлено, що у серпні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій відповідача з нарахування позивачеві пенсії за вислугу років в невстановленому законом розмірі, невиплату пенсії і компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 07.10.2009; зобов`язання відповідача витребувати з Тернопільського обласного військового комісаріату в установленому Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 порядку довідки про розмір грошового забезпечення позивача за період з 07.10.2009 по день виконання судового рішення та здійснити перерахунки та виплату пенсії за вислугу років, як непрацюючому пенсіонеру, починаючи з 07.10.2009, відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, і деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 "Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби та деяким іншим категоріям осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з нарахуванням компенсації втрати частини доходу за затримку виплати пенсії за період з 07.10.2009 по день фактичної виплати пенсії у виконання судового рішення, одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум, на певний позивачем банківський рахунок; стягнення з відповідача на користь позивача 84000,00 грн моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №500/4944/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди в частині позовних вимог щодо виплати пенсії в невстановленому законом розмірі та зобов`язання відповідача витребувати необхідні довідки для перерахунку пенсії, зазначили, що за приписами частини другої статті 63 Закону № 2262 перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Таким чином, суди дійшли висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють пенсійний орган.

Зважаючи на те, що в межах вказаної судової справи судом не було встановлено, а позивачем не доведено, що він звертався до військового комісаріату із заявою про видачу довідки для перерахунку пенсії, то за висновками суду, - пенсійний орган був позбавлений права самостійно визначати складові грошового забезпечення позивача, їх розмір.

Суди в межах справи дійшли висновку про те, що за відсутності довідки уповноваженого органу правових підстав для перерахунку пенсії немає.

Так, матеріалами даної справи підтверджено, що Тернопільським обласним військовим комісаріатом та Тернопільським центром комплектування та соціальної підтримки (як правонаступником військомату), - видано позивачу оновлені довідки про розмір грошового забезпечення позивача за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення із служби), а саме:

№11/1/8936 від 24.11.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019;

№11/1/8968 від 25.11.2021 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018;

№10/2/4458 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.04.2012;

№10/2/4457 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.01.2008.

Позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок поновленої йому пенсії за вислугу років відповідно до вказаних оновлених довідок.

Однак, відповідач відмовив позивачу у перерахунку вказаної пенсії.

При цьому відповідач 01.04.2022, відмовляючи позивачу, як колишньому військовослужбовцю у перерахунку його пенсії на підставі вказаних оновлених довідок, в якості підстави у відмові вказав на відсутність інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсії, які б було прийнято після скасування в судовому порядку пунктів 1-2 Постанови №103. Жодних інших підстав, в тому числі тих, про які зазначено у відзиві на позовну заяву, - відповідачем не вказано.

Суд зазначає, що у відповідача, у зв`язку з отриманням зазначених довідок, виник обов`язок перерахувати пенсію позивача з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, після отримання оновлених довідок про розмір грошового забезпечення, не провело перерахунку та виплати пенсії позивачу.

Суд звертає увагу на те, що позивач має право на перерахунок пенсії, а передумовою для його проведення є оформлення Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідок. При цьому, покликання відповідача саме на те, що у нього відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії за новою довідкою, з огляду на те, що пункти 1, 2 Постанови №103 втратили чинність з 05.03.2019, - суд оцінює критично, оскільки факт визнання нечинними вказаних норм не позбавляє права позивача на перерахунок його пенсії у зв`язку зі зміною (підвищенням) розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача, на підставі довідок ІНФОРМАЦІЯ_2 та Тернопільським центром комплектування та соціальної підтримки №11/1/8936 від 24.11.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019; №11/1/8968 від 25.11.2021 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018; №10/2/4458 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.04.2012; №10/2/4457 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.01.2008 та про необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням зазначених оновлених довідок та проведених виплат, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, які підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії з урахуванням перерахунку/індексації та компенсацію втрати доходу частини доходу за затримки виплати пенсії за період з 07.10.2009 на день фактичної виплати пенсії у встановленому законом розмірі на виконання судового рішення, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає, що в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені - відсутні.

Суд наголошує, що судовому захисту підлягають виключно порушені права та інтереси позивача, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені передчасно.

При цьому суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми єдиним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

В силу вимог частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, частиною перша статті 372 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, є виплата належних позивачу сум у повному обсязі, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначений.

Суд зауважує, що ні приписами статті 55 Закону № 2262-XII, ні постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду за наявності вини пенсійного органу не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.

При ухваленні судом рішення, суд зобов`язує відповідача здійснити позивачу виплату належних сум пенсії, та у разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, заявлені позовні вимоги в частині про зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії з урахуванням перерахунку/індексації та компенсацію втрати доходу частини доходу одним платежем, з урахуванням раніше виплачених сум не підлягають задоволенню, оскільки з системного аналізу положень частин першої та другої статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити позивачу перерахунки пенсії за вислугу років, як непрацюючому пенсіонеру, починаючи з 07.10.2009, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту вразливих верст населення у 2022 році», то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки згідно долученого відповідачем до матеріалів судової справи перерахунку пенсії від 18 лютого 2022 року слідує, що позивачу проведено масовий перерахунок щодо індексації суми пенсії з 01.03.2022 (арк. справи 41).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №815/5826/16 та постанові від 22.12.2018 у справі №826/23650/15.

Суд зазначає, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту спричинення у спірних правовідносинах моральної шкоди позивачем не подано, а судом не здобуто.

Між тим, вирішення цієї позовної вимоги повинно відбуватись за правилами частини першої статті 77 КАС України, позаяк самого лише твердження заявника про настання моральної шкоди явно та очевидно недостатньо для визнання такого факту - реально існуючим.

Доказів зміни звичного режиму життя, погіршення взаємовідносин чи стосунків з іншими учасниками суспільних відносин, настання будь-яких інших негативних наслідків, спричинених подією зносин з органами державної виконавчої служби, а також доказів відносно факторів, котрі мають юридичне значення в аспекті існування моральної шкоди у якості реального явища, заявником до суду не подано.

Відтак, вимогу позивача про стягнення моральної шкоди слід визнати недоведеною та відмовити у її задоволенні.

Щодо вимоги позивача про допуск даного судового рішення до негайного виконання в порядку пункту 1 частини другої статті 371 КАС України, то суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення:

1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;

2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства;

4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Оскільки у цій справі визначення конкретної суми пенсії, призначеної до виплати після перерахунку, не було предметом спору, а встановлено право позивача на перерахунок поновленої рішенням суду пенсії згідно оновлених довідок, - то правові підстави для негайного виконання цього рішення відсутні.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Проте, позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, заперечень, не довів правомірності оскаржуваних дій, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 та Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оновлених довідок №11/1/8936 від 24.11.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019, №11/1/8968 від 25.11.2021 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018, №10/2/4458 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.04.2012 та №10/2/4457 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.01.2008.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 та Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки оновлених довідок №11/1/8936 від 24.11.2021 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 05.03.2019, №11/1/8968 від 25.11.2021 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на 01.03.2018, №10/2/4458 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.04.2012 та №10/2/4457 від 29.07.2020 про грошове забезпечення для нарахування пенсії станом на 01.01.2008, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 травня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.