Справа № 240/36239/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової допомоги,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати йому нарахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в сумі 8992,00 гривень;
- стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь нараховану, але недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік в сумі 8992,00 гривень.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яким відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону №367-ХІV), він, як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, отримав право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Однак, у 2021 році Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправно виплатив йому вищезазначену допомогу в розмірі передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", який склав 3391,00 гривень. Вважаючи такі дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Однак, станом на дату розгляду справи відповідачі своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористались, відзиву на позовну заяву до суду не надіслали.
Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та перебуває на обліку в Житомирському обласному центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат як отримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.
Матеріалами справи підтверджується та визнається відповідачем, що розмір виплаченої позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня становив 3391,00 гривень.
Вважаючи, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, він має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як це передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції Закону №367-ХІV), позивач звертався із відповідною заявою до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якій просив виплати йому разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у вищезазначеному розмірі.
Однак, за наслідками розгляду вказаної заяви, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надіслав позивачу лист в якому зазначив, що центр є бюджетною установою, розпорядником коштів нижчого рівня, не володіє власними коштами, виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснює виключно за рахунок асигнувань, які надходять від Міністерства соціальної політики України. Центр звертався до Міністерства соціальної політики України з проханням виділити асигнування для забезпечення виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році в розмірах, встановлених Законом. Однак, Міністерство соціальної політики України, як головний розпорядник бюджетних коштів, затвердив паспорт відповідної бюджетної програми по КПКВК 2501150 та виділив асигнування для здійснення виплати допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".
Вважаючи дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати йому у 2021 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а не в розмірі передбаченому Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни врегульовані Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон України №3551-XII), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Пільги, які надаються особам з інвалідністю внаслідок війни, встановлені в статті 13 Закону України №3551-XII.
01 січня 1999 року набрав чинності Закон України від 25.12.1998 №367-XIV "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон України №367-XIV), яким статтю 13 Закону України №3551-XII доповнено частиною п`ятою наступного змісту: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".
В подальшому, підпунктом б підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон України №107-VI) текст частини 5 статті 13 Закону України № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені до частини 5 статті 13 Закону України №3551-XII підпунктом б підпункту 2 пункту 20 розділу ІІ Закону №107-VI, визнані неконституційними.
Таким чином, з 22.05.2008 було відновлено дію частини 5 статті 13 Закону України №3551-XII в редакції Закону України №367-XIV.
01 січня 2012 року набрав чинності Закон України від 22.12.2011 №4282-VI "Про Державний бюджет України на 2012 рік", пунктом 3 "Прикінцеві положення" якого було передбачено, що у 2012 році норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Аналогічні положення містились також в Законі України від 06.12.2012 №5515-VI "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та в Законі України від 16.01.2014 №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік".
Таким чином, протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону України №3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Крім того, правовідносини щодо порядку нарахування та виплати щорічного разової грошової допомоги до 5 травня з 01.01.2015 були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.
Зокрема, підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України було доповнено пунктом 26, згідно з яким, норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказане свідчить, що Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема й розмір передбаченої статтею 13 Закону України №3551-XII щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни.
На реалізацію приписів пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 08.04.2021 №352 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою передбачено, що у 2021 році особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи разова грошова допомога до 5 травня у виплачується в розмірі 3391,00 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи, Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатив позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, у 2021 році щорічну разову грошову допомогу саме в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, який становив 3391,00 гривень.
Водночас, 27 лютого 2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення №3-р/2020, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За юридичною позицією Конституційного Суду України, викладеною у вказаному рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 "встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту" (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року №12-р/2018).
У пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, Конституційний Суд України посилаючись на положення свого Рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетного кодексу України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 дійшов також висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, на підставі рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, починаючи з 27.02.2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону України №3551-XII у редакції Закону України №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Водночас, чинною залишилась й постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, норми якої передбачали, що у 2021 році розмір разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України №3551-XII, яка виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи становить 3391,00 гривень.
Вказане свідчить, що на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік одночасно діяли частина п`ята статті 13 Закону України №3551-XII (у редакції Закону України №367-ХІV), яка передбачала, що інвалідам війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, та постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, яка передбачала, що особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 3391,00 гривень.
Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а Закон України № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені при розгляді зразкової справи у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у зразковій справі №440/2722/20.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 27.02.2020 у позивача, як у особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, виникло право на отримання разової грошової допомога до 5 травня у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 13 Закону України №3551-XII (у редакції Закону України №367-ХІV), тобто в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.
Водночас Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатив позивачу у 2021 році вказану щорічну разову грошову допомогу в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352.
Доводи відповідача про те, що виплата щорічної разової грошової допомоги ним проводилась у 2021 році відповідно до паспорта бюджетної програми, яким визначені чіткі розміри щорічної разової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).
Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вчинені протиправні дії щодо виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги у розмірі меншому, ніж передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Суд зазначає, що Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат визнається, що позивачем недоотримано щорічну разову допомогу до 5 травня 2021 року у розмірі 8992,00 гривень.
Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; та стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь позивача недоплачену частину грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, яка, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, становить 8992,00 гривень.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем під час розгляду справи доведено та підтверджено наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявність у нього на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункт 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.
Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік в розмірі 3391,00 гривень, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №352, а не в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, визначеному статтею 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, яка, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги, становить 8992,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович