Справа № 620/2522/22
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року Чернігів Справа № 620/2522/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Мазко Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною постанови,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. від 24.01.2022 у виконавчому провадженні №61383941.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки для здійснення виплати ОСОБА_1 заборгованості на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі №620/3778/19 неможливо через відсутність коштів для такої виплати.

Ухвалою судді Ткаченко О.Є. від 04.05.2022 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки боржником рішення суду в повному обсязі не виконано, у зв`язку з чим 08.02.2022 винесено постанову про накладення штрафу. Вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи провести без їх участі, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавчий лист №620/3778/19, виданий 19.02.2020 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції Закону з 31.07.2002, у розмірі 90% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, з урахуванням виплачених сум (а.с.58).

Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2020, яке набрало законної сили 17.02.2020 року, про що зазначено у виконавчому документі.

26.02.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відкрито виконавче провадження №61383941 (а.с.59).

12.03.2020 до відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.03.2020, яким повідомлялось, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії за рішенням суду з 01.01.2018 складає 6364,20 грн., з 01.01.2019 - 7799,10 гри., з 01.01.2020 - 9234,00 грн. Доплата пенсії за період з 17.02.2020 (з дати набрання рішенням суду законної сили) по 29.02.2020 в розмірі 919,86 грн. виплачена в березні 2020 року. Пенсія в розмірі 9234,00 грн. виплачується з 01.03.2020 за рішенням суду. Різниця пенсії нарахована за період з 01.01.2018 по 16.02.2020 складає 33964,14 грн. та буде виплачена відповідно до порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (а.с.60-63).

13.03.2020 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) здійснено перевірку виконання рішення суду, за результатами якої складено акт про те, що рішення суду виконано боржником лише в частині здійснення перерахунку пенсії. Нарахована сума доплати пенсії за період 01.01.2018 по 16.02.2020 в розмірі 33964,14 грн. стягувачу не виплачена, що свідчить про невиконання судового рішення в повному обсязі (а.с.64).

05.08.2020 начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області направлена вимога державного виконавця, якою зобов`язано негайно виконати рішення суду, про що повідомити відділ примусового виконання рішень. У разі невиконання рішення негайно надати письмові пояснення щодо таких причини з обґрунтуванням їх поважності та наданням копій відповідних документів, а також повідомити про заходи, які були вжиті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання судового рішення (а.с.69).

14.08.2020 до відділу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 12.08.2020, яким повідомлялось, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії за рішенням суду з 01.01.2018 складає 6364,20 грн., з 01.01.2019 - 7799,10 грн., з 01.01.2020 - 9234,00 грн. Доплата пенсії за період з 17.02.2020 (з дати набрання рішенням суду законної сили) по 29.02.2020 в розмірі 919,86 грн. виплачена в березні 2020 року. Пенсія в розмірі 9234,00 грн. виплачується з 01.03.2020 за рішенням суду. Різниця пенсії нарахована за період з 01.01.2018 по 16.02.2020 складає 33964,14 грн. (а.с.70-72).

24.01.2022 здійснено повторну перевірку виконання рішення, за результатами якої складено акт державного виконавця про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснено перерахунок пенсії стягувача з 01.01.2018 в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії за рішенням суду з 01.01.2018 складає 6364,20 грн., з 01.01.2019 - 7799,10 грн., з 01.01.2020 - 9234,00 грн. Різниця пенсії за період з 01.01.2018 по 16.02.2020 в сумі 33964,14 грн. стягувачу не виплачена. Про конкретні заходи, вжиті на виконання рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не повідомило та поважних причин невиконання не зазначило. Посилання на відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичну відсутність коштів, як поважну причину невиконання рішення суду, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з відсутністю жодного належного доказу, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення заборгованості з пенсійних виплат. Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 420/3705/19. Доводи боржника про відсутність коштів також спростовуються постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік" від 17.02.2021 № 126, якою передбачено, зокрема, виділення 360 млн. грн. на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі. Законні підстави для невиплати стягувачу нарахованої суми пенсії на даний час відсутні, а тому рішення суду боржником не виконано без поважних причин. Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (а.с.74).

У зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин у встановлений строк, постановою державного виконавця від 24.01.2022 на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн., попереджено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення та встановлено новий строк його виконання (10 робочих днів) (а.с.75).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суд з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Згідно п.1, 16 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Як встановлено судом, з метою виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області 16.01.2020 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 в розмірі 90% від відповідних сум грошового забезпечення. Розмір пенсії за рішенням суду з 01.01.2018 складає 6364,20 грн., з 01.01.2019 - 7799,10 грн., з 01.01.2020 - 9234,00 грн. Доплата пенсії за період з 17.02.2020 (з дати набрання рішенням суду законної сили) по 29.02.2020 в розмірі 919,86 грн. виплачена в березні 2020 року. Пенсія в розмірі 9234,00 грн. виплачується з 01.03.2020 за рішенням суду. Різниця пенсії нарахована за період з 01.01.2018 по 16.02.2020 складає 33964,14 грн. і буде виплачуватися в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі Immobiliare Saffi проти Італії, заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, і у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 02.2009).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з викладеного, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип res judicata (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення, а саме надати державному виконавцю належні докази неможливості виконання судового рішення.

Суд наголошує, що здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах Шмалько проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа Сук проти України).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26.09.2014.

Законне сподівання на отримання активу також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п.50; Anheuser-Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п.65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Формер Кінг з Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп.79 та п.82, ЄСПЛ 2000-XII).

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Тобто посилання ГУ ПФУ на ту обставину, що виплата перерахованої пенсії стягувачу не виплачена і буде виплачуватися в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, судом до уваги не приймаються. Відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої пенсії за судовим рішенням не звільняє боржника від відповідальності за невиконання судового рішення.

За таких обставин, відповідачем правомірно винесено постанову від 24.01.2022 у виконавчому провадженні №61383941, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Згідно ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд.83-а, м. Чернігів, 14005, ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ).

Повне рішення суду складено 11 травня 2022 року.

Суддя О.Є. Ткаченко