Справа № 380/13776/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13776/21 пров. № А/857/1312/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 380/13776/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Москаль Р.М.,

час ухвалення рішення 06.12.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали про роз`єднання позовних вимог №380/13776/21 від 25.08.2021 в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Мостиського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) обчислювалися та виплачувалися: у 2016 році - підйомна допомога, передбачена ч.3 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХП Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; у 2016 та 2017 році - грошова допомога на оздоровлення передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХП Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ):

1) перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення;

2) перерахувати суму підйомної допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за 2016 рік, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій за відповідний місяць до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюються одноразової грошової допомога;

3) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) перераховану (збільшену) суму, грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік та підйомну допомогу за 2016 рік, вирахувавши вже попередньо виплачені суми.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 повідомив, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 20.06.2018 №165-ОС звільнений з військової служби, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 1494) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 24.07.2018 №196- виключений із списків особового складу, усіх видів забезпечення Мостиського прикордонного загону. Позивач зазначає, що з отриманих архівних відомостей щодо виплаченого грошового забезпечення дізнався, що в жовтні 2016 року, у серпні 2017 року а також у липні 2016 року до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення та підйомної допомоги, не включені суми щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 380/13776/21 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена Постановою №889 та Інструкцією №73, має тимчасовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога, передбачена п.2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. При цьому відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 122 КАС України.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 380/13776/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в період з червня 2016 року по грудень 2017 року щомісяця отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі Постанови №889, ці обставини підтверджуються даними архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 - 2017 рр.

Отже, дії Мостиського прикордонного загорну щодо не включення суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислювалися та виплачувалися грошова допомога на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, підйомна допомога у 2016 році є протиправними.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби №165-ОС від 20.06.2018 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням контракту; відповідно до наказу начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби №196-ос від 24.07.2018 з 24.07.2018 виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

Адвокат Хом`як Є.Л. в інтересах позивача звернувся до відповідача із запитом з приводу нарахування та здійснення виплат ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням його зі служби. Львівський прикордонний загін листом №11/10425 від 23.07.2021 надав заявнику відповідь та копії архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до архівних відомостей грошового забезпечення ОСОБА_1 №1 з січня 2016 по грудень 2016, №2 з січня 2017 по грудень 2017 встановлено такі обставини:

1) в період проходження військової служби позивачу виплачувалась додаткова грошова винагорода за період:

- з червня 2016 по грудень 2016 рр.: за червень 2016 2381,85 грн., липень 2016 2994,43 грн., вересень 2016 - грудень 2016 по 3037,86 грн. щомісяця, разом 20565,28 грн.;

- з січня 2017 по грудень 2017 року по 3037,86 грн. щомісяця, а всього 36454,32 грн.

2) у жовтні 2016 року, серпні 2017 року при обчисленні грошової допомоги на оздоровлення до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалася сума грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , не включено щомісячну додаткову грошову винагороду;

3) у липні 2016 року при обчисленні підйомної допомоги до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалася сума підйомної допомоги ОСОБА_1 , не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон №2011) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч. 4 ст. 9 Закону №2011 передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 91 Закону №2011 при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Окрім того, нормами ч. 1 ст. 91 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Спір в даній адміністративній справі в частині, що стосується підйомної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення, виник з приводу нарахування та виплати таких без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що така щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася відповідачем під час проходження військової служби.

Положення щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується допомога на оздоровлення та підйомна допомога, містить п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 (далі -Інструкція №73).

Разом з тим, застосовуючи положення Інструкції №73, як спеціального нормативно-правового акта, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 4 ст. 9 Закону №2011, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінене лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

При цьому судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 та в постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, відповідно до яких до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Сторонами не заперечується, що перед звільненням додаткова грошова винагорода грошового забезпечення, на підставі №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

З огляду на викладене позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 380/13776/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 12.05.2022 року