Справа № 522/24580/21
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/97/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Тофан Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення ПН МОД 007058 від 06.12.2021 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.07.2021 року відносно нього ГУ ДМС України в Одеській області була складена постанова про накладення адміністративного стягнення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 грн. Позивач оскаржив рішення ГУ ДМС України в Одеській області до Приморського районного суду м. Одеси та 13 вересня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси задовольнив вимоги позивача та скасував рішення № 126 від 01.07.2021 року про його примусове повернення в країну походження. На підставі позитивного рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/12945/21, Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою за міжнародним захистом в Україні. Його заяву було прийнято та Позивача було документовано Довідкою про звернення за захистом в Україні № 012966. Проте, того ж дня Відповідачем було повторно складено Протокол про адміністративне правопорушення № ПР МОД 006995 від 06.12.2021 року та винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 1700 гривень (ПН МОД 007058 від 06.12.2021 року) через порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, не дивлячись на той акт, що справа про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 01.07.2021 року знаходилась в провадженні Приморського районного суду м. Одеси.

Із указаною постановою позивач не погоджується, вважає, що дії відповідача щодо складення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення є неправомірними, оскільки під час розгляду справи не враховано низку важливих обставин, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність його вини як підстави для адміністративної відповідальності та відсутність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Зазначає, що відповідачем не враховано приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», якою встановлено тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або в наслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу. До того ж, ГУ ДМС України в Одеській області при прийнятті вказаної постанови також було порушено низку приписів законодавства України. Так, згідно ст. 24 КУпАП встановлено, що за одне адміністративне правопорушення може бути призначено основне або основне та додаткове стягнення, тобто штраф стягується лише один раз за одне й те саме адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного просив скасувати постанову Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області ПН МОД 007058 від 06.12.2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення, а провадження у справи закрити.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Чернявській Л.М.

Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року адміністративний позов залишено без руху.

28 грудня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, чим і усунуті недоліки зазначені в ухвалі суду від 17 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року відкрито провадження по справі.

10 січня 2022 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач перебуває на території України без законних на те підстав, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач розумів, що він є нелегальним мігрантом, звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до органів Державної міграційної служби, однак рішенням від 08.12.2017 йому було відмовлено, указане рішення було оскаржене позивачем у судовому порядку, однак рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року, у задоволенні вимог позивача щодо скасування указаного рішення відмовлено. Під час прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП відповідачем у повному обсязі з`ясовано обставини та враховано його пояснення, а також те, що позивач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

В судове засідання 11 травня 2022 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Від представника ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності. Також до клопотання було додано відомості по АРКАНу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 28 лютого 2022 року перетнув межі України в пункті пропуску Шегині № 460800.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа яка звернулась до суду виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду причин своєї неявки.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 006995 від 06.12.2021 року, о 12:20 за адресою: АДРЕСА_1 , був виявлений громадянин Афганістану ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання з 31.07.2019 року. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 .

Постановою ГУ ДМС України в Одеській області від 06.12.2021 року ПН МОД № 007058, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД № 006995 від 06.12.2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Як вбачається з матеріалів справи починаючи з 01.11.2016 року позивач перебував на обліку управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області, звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС України в Одеській області.

Рішенням ДМС України № 478-17 від 08.12.2017 року позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивача було документовано довідкою про звернення за захистом в Україні № 008318, терміном дії з 26.07.2018 року до 26.07.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2018 у справі № 815/347/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування рішення № 478-17 від 08.12.2017 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відмовлено.

Ухвалою Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суд від 30.07.2019 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі № 815/347/18 відмовлено.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно до статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, ч. 1 статті 203, статті 204, 205, 206).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, в розумінні частини першої статті 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні підлягає: у проживанні без документів на право проживання в Україні; у проживанні за недійсними документами; у проживанні за документами, термін дії яких закінчився; у працевлаштуванні без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України; у недодержанні встановленого порядку пересування і зміни місця проживання; в ухиленні від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування; у неприбутті без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк; у порушенні правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом складеної відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, полягає у проживанні без документів на право проживання в Україні.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивач, прибув в Україну у 2016 році, кордон України перетнув поза пунктом пропуску.

Судом установлено, що на час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, документів на право проживання в Україні позивач не мав, жодних належних та достовірних доказів того, що йому було надано відповідний статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту матеріали справи не містять, а отже відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що Довідка про звернення за захистом в Україні № 012966 від 06.12.2021 року не дає підстави вважати, що Відповідачем не правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, адже як вбачається з матеріалів справи з ОСОБА_1 проживав без документів на право проживання з 31.07.2019 року.

Що стосується доводів позивача про неврахування відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 № 259, якою встановлено тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або в наслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу, суд зазначає наступне.

Так, 18 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанова № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину».

Відповідно до п. 2 зазначеної Постанови (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що: тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або внаслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу; іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

У той же час позивач прибув в Україну у 2016 році до введення карантину, порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на момент винесення оскаржуваної постанови було вирішено, та у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту було відмовлено ще у грудні 2017 року, а відтак положення п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 № 259 на нього не розповсюджуються.

Отже, указані доводи не впливають на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови ГУ ДМС України в Одеській області ПН МОД 007058 від 06.12.2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення, а відтак його позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 79, 90, 246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чернявська Л.М.