Справа № 420/20785/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/20785/21
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Крусяна А.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року у справі №420/20785/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :
01.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила суд:

- визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.04.2016 року по 03.01.2020 року;

- базовим місяцем при нарахуванні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2016 року по 03.01.2020 року вважати січень 2008 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.04.2016 року по 03.01.2020 року із визначенням базового місяця виключно січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що Військовою частиною НОМЕР_1 у період з 19.04.2016 року по 03.01.2020 року протиправно не нараховувалась та не виплачувалась їй індексація грошового забезпечення. Також, ОСОБА_1 стверджувала, що індексацію грошового забезпечення за спірний період Військова частина НОМЕР_1 повинна їй нарахувати та виплатити з урахуванням базового місяця січень 2008р.

Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, не передбачено механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Також, Військова частина НОМЕР_1 вказувала, що наразі в Україні склалася складна фінансово-економічна ситуація. Крім того, відповідно до роз`яснень Міністерства оборони України від 04.01.2016р. №248/3/9/2 індексація грошового забезпечення військовослужбовців не нараховується до окремого роз`яснення. До того ж, відповідач стверджував, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати позивачці індексації грошового забезпечення не було.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2022р. у справі №420/20785/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 19.04.2016 по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 19.04.2016 по 28.02.2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку із нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2016р. по 28.02.2018р., оскільки за період з 01.03.2018р. по 03.01.2020р. індексацію грошового забезпечення нараховано та виплачено. Крім того, окружний адміністративний суд вказав, що щомісячний розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією та дискреційними повноваженнями відповідача, як органу, в якому позивачка проходила службу і отримувала грошове забезпечення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови визначення базового місяця січень 2008р. для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що окружним адміністративним судом рішення в оскаржуваній частині ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення означеної частини позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у межах спірних правовідносин, зокрема, січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування їй індексації грошового забезпечення.

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом Військовою частиною НОМЕР_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що у період з 01.03.2018р. по 03.01.2020р. індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась в повному обсязі. Також, відповідач погодився із рішенням суду першої інстанції в частині щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.04.2016 по 28.02.2018 року, оскільки за вказаний період така індексація грошового забезпечення не виплачувалась.

Згідно із поданою ОСОБА_1 до апеляційного суду відповіддю на відзив базовим місяцем для нарахування позивачці індексації грошового забезпечення має бути січень 2008р.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що у період з 19.04.2016 року по 03.01.2020 року ОСОБА_1 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2020 року № 2, старшого солдата діловода технічної частини ОСОБА_1 з 03.01.2020р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 22.09.2021р. щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

За наслідками розгляду означеного звернення Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 надіслано лист від 20.10.2021р. №1650, яким адресата повідомлено, що виплата індексації грошового забезпечення за період з 19.04.2016р. по 28.02.2018р. не проводилась та підстав для її нарахування і виплати немає. Також, у вказаній відповіді зазначено, що за період з 01.03.2018р. по 03.01.2020р. (базовий місяць березень 2018р.) виплата індексації грошового забезпечення проводилась в повному обсязі.

Не погодившись із позицією Військової частини НОМЕР_1 , викладеною в листі від 20.10.2021р. №1650, позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи апеляційний перегляд даної справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно ч.1 ст.9 якого держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати передбачено статтею 2 Закону України "Про оплату праці".

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За змістом частини 2 статті 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

З метою реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 06.02.2003 року № 491-IV Кабінетом Міністрів України постановою від 17.07.2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до пункту 2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 5 Порядок проведення індексації грошових доходів населення, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер.

Правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII, Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII, та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Як установлено апеляційним судом та убачається із наявних у матеріалах справи документів, індексація грошового забезпечення за період з 19.04.2016р. по 28.02.2018р. ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

У контексті вирішення спірного питання колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивачка проходила службу і який виплачував їй грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема, щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація грошового забезпечення за період з 19.04.2016р. по 28.02.2018р. не була нарахована та виплачена позивачці.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації за спірний період є передчасним, оскільки у цій частині права позивачки ще не порушено.

За таких обставин, у даному випадку повноваження щодо розрахунку індексації, у тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, покладається на відповідача, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного адміністративного суду, що у межах спірних правовідносин, законодавчо передбачених підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити розрахунок індексації грошового забезпечення позивачки за період з 19.04.2016р. по 28.02.2018р., з урахуванням базового місяця «січень 208 року», немає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 15.10.2020р. по справі №240/11882/19.

З урахуванням приписів ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не перевіряє законність і обґрунтованість іншої частини рішення суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються лише правомірності рішення окружного адміністративного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, зокрема, з урахуванням базового місяця січня 2008р.

Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовую наведені в апеляційній скарзі доводи позивачки.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивачки, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 року у справі №420/20785/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Крусян А.В. Танасогло Т.М.