Справа № 280/1313/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Справа № 280/1313/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №17791-5605-0832 від 30.04.2020 про визначення податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у сумі 13 622,78 грн., який підлягає сплаті позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки за останнім позивачу нараховано грошове зобов`язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку, виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка не відповідає умовам договору оренди земельної ділянки. Так, відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 та витягу міськрайонного Управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.12.2019 грошове зобов`язання за спірним рішенням підлягає нарахуванню, виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки 181 637,10 грн., натомість, відповідач здійснив нарахування з 454 092,74 грн., що свідчить про протиправність дій контролюючого органу. Звертає увагу, що ним сплачено грошове зобов`язання зі сплати орендної плати у повному обсязі у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки (2 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки). Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

22.02.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач позов не визнає, зазначає, що Терпіннівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області на виконання п.288.1, ст.288 Податкового кодексу України листом №229 від 10.06.2020 надано перелік орендарів земельних ділянок, які знаходяться на території Терпіннівської сільської ради із зазначенням кадастрового номеру, цільового призначення ділянки та її площі, що знаходяться в оренді. На виконання вимог Податкового кодексу України та на підставі даних, наведених у переліку орендарів, наданого листом №229 від 10.06.2020, ОСОБА_1 було сформовано спірне податкове повідомлення-рішення з орендної плати за земельну ділянку площею 0,1808 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (за кадастровим номером :10:003:0019). Звертає увагу, що спірне податкове повідомлення-рішення винесене у відповідності до норм Податкового кодексу України. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

15.10.2007 між позивачем (орендар) та Терпіннівською сільською радою (орендодавець) укладено Договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :10:003:0019, за змістом якого орендодавець, відповідно до рішення восьмої сесії п`ятого скликання Терпіннівської сільської ради №4 від 12.04.2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу в оренду ОСОБА_1 » надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку за рахунок земель сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя колишній виробничий двір) та комерційного використання Терпіннівської сільської ради, яка розташована в межах населеного пункту за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення торгівельної площадки для організації сезонної торгівлі. В оренду передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення загальною площею 0,1808 га у стані придатному для її цільового призначення. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням щорічного коефіцієнту індексації складає 95 787,84 грн. згідно довідки Мелітопольського районного відділу земельних ресурсів від 08.06.2006 за №792.

Пунктами 8, 9 вищевказаного договору передбачено, що Договір укладається строком на 15 років і набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Орендна плата встановлена в грошовій формі та визначається сторонами у розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки, що становить 1 915,76 грн. за загальну площу земельної ділянки в рік і вноситься орендарем щорічно до 1 липня поточного року на розрахунковий рахунок Терпіннівської сільської ради.

30.04.2020 ГУ ДПС у Запорізькій області прийняло податкове повідомлення-рішення №17791-5605-0832, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 13 622,78 грн. за податковий період 2020 рік.

За доводами відповідача, здійснюючи розрахунок цього рішення контролюючий орган використав інформацію, надану листом Терпіннівської сільської ради від 229 від 10.06.2020 щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером: :10:0003:0019, яка складає 454 092,74 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 30.04.2020 №17791-5605-0832, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового Кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначенням підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до пункту 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

За приписами пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Таким чином, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини 1 статті 58 Конституції України, згідно з якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, по факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених в постановах від 07.08.2018 року по справі №826/20301/13-а, від 25.02.2019 по справі №805/4039/16-а, що враховується судом відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України, тобто з 01.01.2011, визначено мінімальний розмір річної та максимальний розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено.

Як видно з матеріалів справи, при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачеві замінено ставку податку орендної плати за землю, зокрема, податковим органом застосовано ставку податку 3 %, тобто з дотриманням підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Вищенаведене спростовує доводи позивача про те, що орендна плата за земельну ділянку має бути розрахована у розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Разом з тим, як встановлено судом, при винесені спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем змінено розмір грошової оцінки земельної ділянки, шляхом застосування при обчисленні розміру орендної плати нового розміру грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 454 092,74 грн.

Суд зазначає, що податковий кодекс України у пункті 288.5 статті 288 визначає тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди.

Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України встановлюються статтями 285-287 цього кодексу.

Окрім того, статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, Податковий кодекс України регулює лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Статтею 654 Цивільного кодексу України (який є загальним нормативно-правовим актом, що регулює зобов`язальні правовідносини) визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що в пункті 13 Договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 сторони погодили, що умови договору оренди про розмір орендної плати переглядаються один раз на три роки шляхом укладення додаткової угоди за взаємною згодою сторін у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

За змістом пункту 36 вищевказаного договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов та розірвання договору оренди, спір вирішується у судовому порядку.

Матеріали справи не містять доказів внесення сторонами за їхньою згодою, або на підставі рішення суду змін до Договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 щодо визначення розміру річного обов`язкового платежу.

При цьому, суд звертає увагу, що ухвалою суду від 31.01.2022 витребувано від ГУ ДПС у Запорізькій області документи та матеріали, які стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення №17791-5605-0832 від 30.04.2020.

Відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав суду лист Терпіннівської сільської ради №229 від 10.06.2020, яким надано контролюючому органу списки орендарів земельних ділянок, які знаходяться на території Терпіннівської сільської ради. Вказаним листом надано інформацію щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:0003:0019, зокрема, орендар: ОСОБА_1 ; площа: 0,1808 га; нормативна грошова оцінка: 454 092,74 грн.; ставка: 3 %.

Щодо вказаного листа Терпіннівської сільської ради суд зазначає, що останній сформований 10.06.2020 та отриманий податковим органом 15.06.2020, натомість спірне рішення у цій справі датоване 30.04.2020, що зумовлює висновок про те, що інформація, надана вказаним листом, не могла бути покладена в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В контексті вищенаведеного судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 16.05.2018 у справі №826/23192/15, від 01.11.2019 №333/6481/16-а(2-а/333/21/17), відповідно до якої вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

Крім того, згідно наданого позивачем до матеріалів справи витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 01.02.2019 №595/209-19 земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:0019 має нормативну грошову оцінку 181 637,10 грн.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність застосування показника грошової оцінки земельної ділянки 454 092,74 грн. при розрахунку податкового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Вищенаведене дозволяє дійти до висновку, що відповідач при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення в односторонньому порядку змінив умови договору в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що у свою чергу, є порушенням умов договору та норм матеріального права, зокрема, статті 651 Цивільного кодексу України та статті 23 Закону України «Про оренду землі».

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов`язковість його виконання сторонами тощо. Суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства.

Суд зазначає, що зміна нормативної грошової оцінки є підставою саме для перегляду встановленого розміру орендної плати, шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №813/3819/17.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність визначення належної до сплати суми грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 30.04.2020 №17791-5605-0832, а судом встановлено, що таке грошове зобов`язання визначено необґрунтовано та безпідставно.

При цьому, суд звертає увагу, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішень суб`єкта владних повноважень вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства є визнання таких актів частково протиправними, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорювані акти в іншій частині (частинах) не втрачають свою цілісність, значення.

У даному випадку аналіз матеріалів справи свідчить, що визначення податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб здійснено помилково, як платником, так і контролюючим органом. Відтак, оспорюваний акт індивідуальної дії не може бути скасований в якійсь сумі, оскільки відповідач не встановив нормативну грошову оцінку земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість актів індивідуальної дії, які скасовуються, інші рішення, які б відповідали закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, а тому податкове повідомлення-рішення від 30.04.2020 №17791-5605-0832 підлягає скасуванню в повному обсязі.

Подібний правовий висновок щодо скасування акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень в повному обсязі міститься у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №820/3950/16.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає таке.

В постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17-а сформульовані правові висновки щодо наявності у платника податків права на звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) протягом 1095 днів з моменту отримання такого рішення, зокрема, у випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень без використання досудового порядку вирішення спору.

З матеріалів справи слідує, що позивач отримав спірне рішення 04.06.2020 та звернувся до суду засобами поштового зв`язку 04.01.2022, тобто в межах 1095 денного строку.

У свою чергу, Верховний Суд у складі об`єднаної судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20 з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики під час судового розгляду відповідних спорів у справах, у яких позивачами не використовувалась процедура адміністративного оскарження рішень податкового органу про нарахування грошових зобов`язань, відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 03.04.2018 у справі №826/5325/17, від 23.05.2018 у справі №803/728/17, від 18.06.2018 у справі №805/1146/17 - та сформулював такий правовий висновок - процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що питання наявності підстав вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом, які пов`язані зі зміною правової позиції Верховного Суду з цього питання було предметом дослідження Верховним Судом у справі № 640/11650/21, за наслідками касаційного розгляду якої було ухвалено постанову від 23 вересня 2021 року. У цій постанові суд касаційної інстанції зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Тобто, новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26 листопада 2020 року, однак, при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.

Окрім того, Європейський суд, визначаючи принцип юридичної визначеності зазначає, що «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати досить чіткі положення, щоби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», C.G. та інші проти Болгарії» тощо). Відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, серед іншого, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом до прийняття Верховним Судом постанови у справі №160/11673/20, то новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами у цій справі не застосовується.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в загальному розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 257, 259-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №17791-5605-0832 від 30 квітня 2020 року, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ ВП 44118663.

Повне судове рішення складено 10.05.2022.

Суддя К.В. Мінаєва