Справа № 363/5287/21
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.05.22 363/5287/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Сергієнко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

8 грудня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, датована 7 грудня 2021 року, у якій позивач просить скасувати постанову Адміністративної комісії Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 34 від 16 листопада 2021 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваною постановю її визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 6800,0 грн. Із вказаною постановою позивач не згодна, вважає її незаконною, такою, що винесена без належного з`ясування обставин справи, без доказів, з істотними порушеннями її прав та процедури розгляду справи в цілому.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 14:00 4 січня 2022 року. Копію ухвали надіслано сторонам у справі, а відповідачу також копію адміністративного позову з додатками та запропоновано протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 4 січня 2022 року з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, причини неявки суд не повідомив, заяв (клопотань) та відзиву на позовну заяву не надходило.

У зв`язку із відсутністю у суду доказів отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та судової повістки про виклик, з урахуванням думки представника позивача та положень статей 8, 9, 205 КАС України, розгляд справи було відкладено на 16:00 31 січня 2022 року, про що повідомлено відповідача.

31 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про долучення до матеріалів справи документів, а саме: належним чином завірені копії накладних та докази про направлення копій документів відповідачу.

Розгляд справи, призначений на 16:00 31 січня 2022 року не відбувся у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 16:00

24 лютого 2022 року про о повідомлено сторін.

Судове засідання, призначене на 24 лютого 2022 року не відбулося у зв`язку із введенням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та у зв`язку із проведенням бойових дій на території Вишгородського району Київської області.

Враховуючи наказ виконуючого обов`язки Голови суду від 4 квітня 2022 року № 8-а «Про скасування наказу №5а від 2 березня 2022 року «Про визначення особливостей роботи Вишгородського районного суду Київської області в умовах воєнного часу», наступну дату судового засідання у справі визначено о 10:00 12 травня 2022 року, про що повідомлено сторін.

У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. При цьому від представника позивача 10 травня 2022 року надійшла заява про розгляд справи без його участі та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Крім цього варто зазначити, як убачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї, які було надіслано на адресу відповідача, отримано 29 грудня 2021 року за довіреністю «отримувач Слепуха», проте не скористався правом надіслати відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень частини 2 цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи, клопотання представника позивача, а також те, що представник відповідача належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання без поважних причин не з`явився, положення статей 205, 268 КАС України, судом вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явилися.

Відповідно до частини восьмої статті 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до статей 162, 175 КАС України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини першої статті 218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, частинами першою - четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

За нормою пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є правовим актом індивідуальної дії.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 16 листопада 2021 року № 34 винесеною Адміністративною комісією Петрівської сільської ради, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП та застосовано до неї стягнення у виді штрафу в розмірі 6800,0 гривень.

Як зазначено у оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 156 КУпАП, а саме за здійснення нею продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі.

У постанові роз`яснено порядок сплати штрафу із зазначенням реквізитів, наслідки несвоєчасної сплати штрафу, а також порядок оскарження постанови, дата набрання чинності 16 листопада 2021 року і строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення, тобто 16 лютого 2022 року.

Із постанови убачається, що підставою розгляду Адміністративною комісією справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 став протокол від 6 вересня 2021 року ВАБ № 428359.

З фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 428359 складеного відносно ОСОБА_1 , убачається, що «24 липня 2021 близько 14:00, перебуваючи на робочому місці, за адресою: АДРЕСА_1 , остання здійснила продаж слабоалкогольного напою «Garage» об`ємом 0,5 літрів за ціною 28,0 гривень неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено «з протоколом не згодна» та вказаний протокол підписаний ОСОБА_1 .

У графі протоколу про повідомлення щодо розгляду адміністративної справи зазначено «Адмінкомісія», без зазначення дати та часу.

У протоколі відсутні відомості про наявність та доручення будь-яких доказів у справі.

Як убачається із заяви ОСОБА_1 на ім`я Голови Петрівської громади, 1 грудня 2021 року вона звернулася за інформацією про розгляд справи щодо неї, який відбувся

16 листопада 2021 року без її участі та станом на час звернення будь-якої інформації не отримувала.

Згідно відмітки на копії постанови № 34 від 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 отримала її копію 7 грудня 2021 року.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП.

Згідно із частиною другою статті 156 КУпАП, порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби - тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з її правової природи та завдань, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як убачається із долучених до позову письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих начальнику СЮП ВП Вишгородського РУП ГУ Національної поліції в Київській області капітану поліції Тертичному І.С. 6 вересня 2021 року, ОСОБА_1 пояснила, що 24 липня 2021 року вона перебувала на робочому місці в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », проте не пам`ятає, чи купував неповнолітній ОСОБА_2 , 2006 року народження. Вказала, що не здійснює продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів неповнолітнім особам, інколи запитує та перевіряє паспорт.

Згідно пояснень неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зафіксовано у довідці інспектора СЮП ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Д.Стапанової та у письмових поясненнях неповнолітніх, убачається, що неповнолітній ОСОБА_2 придбав у магазині по вулиці Межигірська слабоалкогольні напої, а саме пиво «Garage», об`ємом 0,5 л.

Відповідно до статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 6 липня 1995 року №265/95-ВР (Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

У статті 2 вказаного Закону визначено, що розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Отже, фактом продажу алкогольних та тютюнових виробів є касовий чек, який видається кожному без винятку покупцеві, на чому акцентує увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 квітня 2019 року справа Ж1/81171217/16 адміністративне провадження №К//18.

Оскаржуючи до суду постанову № 34 від 16 листопада 2021 року, винесене відповідачем, позивач заперечує свою винуватість у інкримінованому їй правопорушення, категорично заперечує продаж неповнолітньому алкогольного напою «Garage», якого не було серед найменування товарів для продажу у магазині. Вказує також на порушення допущені під час розгляду відповідачем протоколу, зокрема про порушення строку розгляду, не повідомлення її про день та час розгляду справи, що позбавило її можливості надати пояснення та скористатися правовом на захист, а про притягнення її до відповідальності дізналася із офіційного сайту Петрівської сільської ради у мережі Facebook та одразу, 1 грудня 2021 року звернулася із заявою про надання відповідної постанови. Також позивач звертає увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення складено 6 вересня 2021 року на підставі пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 від 18 серпня 2021 року, тобто через три тижні, що свідчить про порушення вимог статті 254 КУпАП, та за відсутності будь-яких інших доказів.

Так, під час розгляду справи судом, представником позивача долучено до матеріалів справи накладні за 2, 4 липня 2021 року, 14 квітня 2021 року, 16, 19, 21 та 27 липня

2021 року з переліком позиції товарів, наявних у магазині та поміж наданих найменувань товарів, слабоалкогольного напою «Garage» не має. Вказані докази також були надіслані представником позивача і на адресу відповідача, проте заперечень щодо цих доказів, суду не надано.

Згідно з частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року

№23-рп/2010,конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті1,3, частина друга статті19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(частина перша статті 64).

Частиною першою-другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи не містять касових чеків на купівлю спабоалкогольного напою «Garage». Єдиним доказом вказаного порушення, на який ґрунтуються матеріали адміністративної справи є пояснення неповнолітніх. Інших доказів, які би підтверджували факт продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі, в матеріалах справи немає.

Як зазначає позивач, слабоалкогольного напою з такою назвою в магазині немає, докази, які б підтверджували їх наявність у магазині, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого

2001 року, «Леванте проти Латвії» від 7 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

З урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час розгляду справи. А відповідач, у відповідності до наведених вище процесуальних норм закону, належним чином не здійснив розгляд справи щодо ОСОБА_1 .

Відповідачем доводи позивача і його представника та факти, встановлені судом не спростовані та доказів протилежного не надано.

Інших доказів на підтвердження вини позивача в розумінні положень статті 251 КУпАП, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Згідно із статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 73, 74 КАС України передбачено, що належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми убачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Положеннями частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини від

10 грудня 1948 року та частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем у справі не було надано доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП.

Згідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Враховуючи, що за результатом розгляду цієї справи, судом встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАп, суд вважає за недоцільне надавати правову оцінку іншим доводам позивача та його представника. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України»

(№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає до скасування із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Так, частиною третьою статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши матеріали справи, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення статті 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись статтями 251, 245, 258 КУпАП, статтями 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії Петрівської сільської ради № 34 від

16 листопада 2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП у виді штрафу у розмірі 6800,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання:

АДРЕСА_2 ;

Відповідач:Петрівська сільська рада, , адреса: Київська обл., Вишгородський р-н., с.Нові Петрівці, вул.. Свято-Покровська, буд. 171.

Суддя О.П. Лукач