Справа № 460/7578/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/7578/21 пров. № А/857/824/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гудима Н.С.), ухвалене в порядку письмового провадження 05 листопада 2021 року, повне судове рішення складено 05 листопада 2021 року, у справі №460/7578/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15.06.2021 ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (далі Управління), просила визнати протиправною відмову у нарахуванні та виплаті щомісячної грошової допомоги відповідно до статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.12.2020 та зобов`язати здійснити таке нарахування та виплату допомоги у розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Також просила звільнити від сплати судового збору згідно з статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2020, щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 40 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року; зобов`язано Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2020, щомісячну грошову допомогу, встановлену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Також, стягнуто до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації судовий збір у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.00 коп.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено дію статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка із 17 липня 2018 року є чинною. Суд першої інстанції вказав, що за відсутності постанови Кабінету Міністрів України про порядок та розмір виплати грошової допомоги, передбаченої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до спірних правовідносин застосуванню підлягають безпосередньо норми ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній з 09 липня 2007 року). Суд першої інстанції дійшов висновку, що з 17.07.2018 відновлено право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, на щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, а не від мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Зважаючи на положення ст.139 КАС України та беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а ухвалою суду від 13.09.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01.11.2021), суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь Державного бюджету України з відповідача та з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року в частині стягнення з неї судового збору та ухвалити нове, про стягнення судового збору з відповідача. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач просила звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви, додавши на підтвердження майнового стану копію відомостей про доходи за 2020 рік, а також довідки Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, Сарненського районного центру зайнятості, копію трудової книжки.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 якого враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина 2 статті 8 Закону).

При цьому, у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору, такий перелік є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію: «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18.

Водночас, власний розсуд суду під час вирішення питання щодо відстрочення сплати судового збору має певні межі окреслені процесуальним законодавством та залежить від наведених у відповідному клопотанні обставин, що підтверджені засобами доказування.

Отже, положення частини першої статті 133 КАС України як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що вказує на необхідність при застосуванні положень статті 133 КАС України та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Разом з тим, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Тобто, звільнення, відстрочення, розстрочення або зменшення розміру судового збору на певній стадії судового процесу можливе, але таке не створює пільг щодо його сплати на інших його стадіях чи в інших судових провадженнях.

Європейський Суд з прав людини, практика якого підлягає застосуванню судами разом з Конвенцією відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» як джерела права, неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Зазначено, що позивачем в адміністративному позові заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки не мала доходу в минулому році, а вказана сума судового збору є для неї надмірною. Судом першої інстанції вказано, що позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості клопотання про звільнення від сплати судового збору, важкого фінансового стану, недостатності коштів для сплати судового збору (в т.ч. довідки з центру зайнятості, копій трудової книжки тощо), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

В подальшому, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання цього позову до набрання законної сили судовим рішенням. Прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Судом першої інстанції зазначено, що з огляду на надані позивачем до матеріалів справи документи, згідно з якими позивач не отримував доходу у попередньому році, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відстрочення сплати судового збору за подання вказаного позову до набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року внесено виправлення до ухвали суду від 13.09.2021 у справі №460/7578/21, по тексту ухвали суду від 13.09.2021 в частині відстрочення спати судового збору за подання цього позову замість помилково зазначеного «до набрання законної сили судовим рішення» слід читати правильне «до ухвалення судового рішення у справі».

Таким чином, суд першої інстанції, надавши оцінку поданим позивачам доказам неможливості (утруднення) сплати судового збору, керуючись закріпленим статтею 8 Закону України «Про судовий збір» правом суду відстрочити, розстрочити чи звільнити особу (позивача) від сплати судового збору, дійшов висновку про відстрочення сплати судового збору за подання вказаного позову до набрання законної сили судовим рішенням, що узгоджується з вказаними нормами процесуального права.

Однак, згідно з часиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В такий спосіб КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування судових витрат, в тому числі і судового збору, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що зі змісту даного позову слідує, що він містить вимогу немайнового характеру, за яку позивачеві належало сплатити судовий збір у розмірі 908 грн.

Враховуючи зазначені норми КАС України, оскільки суд першої інстанції задовольнив позов в частині однієї позовної вимоги, тоді як законодавцем не встановлено відсоткового співвідношення ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру до частини задоволеної позовної вимоги, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення з позивача до Державного бюджету України судового збору у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.00 коп. та приходить до висновку, що судовий збір за одну вимогу немайнового характеру, яку задоволено судом першої інстанції, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у оскаржуваній частині рішення неправильно застосовано норми процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення у частині стягнення судового збору з позивача та ухвалення нового.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі №460/7578/21 скасувати в частині розподілу судових витрат та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації судовий збір (місце знаходження: вул.Демократична, 46, м.Сарни, Рівненська область, 34500, ) у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк