Справа № 380/10525/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» про скасування рішень Державного підприємства «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» та зобов`язання вчинити певні дії.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» з вимогами:

- скасувати рішення про відмову у видачі сертифікатів відповідності № СТR.003/2597.РВ та № СТR.003/2598.РВ від 23.06.2021р. як неправомірні та прийняті з перевищенням повноважень державного органу сертифікації продукції та послуг;

- зобов`язати ДП «ДНДІ «Система» здійснити сертифікацію з оформленням сертифікатів відповідності автобусів марки ТУР моделі А407 виробництва ВАТ «Укравтобуспром».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішеннями № CTR.003/2597.PB та № CTR.003/2598.PB від 23.06.2021р. орган сертифікації ДП «НДІ «Система» письмово відмовив заводу-виробнику у проведенні відповідних випробувань, індивідуальному затвердженні та видачі сертифікатів відповідності виготовлених колісних транспортних засобів (КТЗ), а саме - автобусів загального призначення марки ТУР моделі А407 (ідентифікаційні номери/vehicle indentification number VIN - НОМЕР_1 та Y8UA40713MU000572). Рішення обґрунтовані тим, що відповідно до абзацу другого пункту 9 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998р., до першої державної реєстрації не допускаються автобуси, які вироблені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації, тому на підставі підпункту «а» пункту 1.4. розділу І Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 521 від 17.08.2012р. відмовив у видачі сертифікатів відповідності. Наголошує, що ні у Законі України «Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року», Законі про приєднання до міжнародної, так званої Женевської угоди 1958 року, чинної у ЄС, ні у Законах України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», «Про дорожній рух» та «Про автомобільний транспорт» не накладено жодних обмежень щодо використання предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені або використані на КТЗ відносно терміну їхнього випуску чи попереднього перебування в експлуатації. Єдиними вимогами у сфері технічного законодавчого регулювання виробництва КТЗ є відповідність всіх складових частин та конструкції автомобіля/автобуса в цілому вимогам єдиних технічних приписів (так званих Правил ЄЕК ООН) стандартів з умов безпеки і екології руху, що підтверджено сертифікатом відповідності/схвалення типу. Вважає оскаржувані рішення неправомірними, сформованими з порушенням як чинного законодавства у сфері технічного регулювання, так і відповідних підзаконних нормативних актів, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012р. за № 521, індивідуальне затвердження - сукупність процедур, за допомогою яких уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що конкретний окремо взятий КТЗ, партія обладнання відповідають усім вимогам та технічним приписам, визначеним цим Порядком.

Підставою для прийняття рішень про відмову у видачі сертифіката відповідності став підпункт «а» пункту 1.4. розділу І Порядку, оскільки, індивідуальному затвердженню підлягає кожен новий КТЗ, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ та підлягає першій державній реєстрації в Україні. Згідно п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. за 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» - перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстру виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником.

Абзацом другим пункту 9 постанови визначено, що до першої державної реєстрації не допускаються автобуси, які вироблені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації. В процесі перевірки транспортного засобу на відповідність вимогам та приписам, визначеним Порядком, встановлено, що автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , виготовлений на базі шасі транспортного засобу, що перебував в експлуатації (шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIO 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_2 ), інформація отримана з МД-2 № UA209180/2020/018798 від 31.03.2020р. та автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 , виготовлений на базі шасі транспортного засобу, що перебував в експлуатації (шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIО 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_4 ), інформація отримана з МД-2 № UA209180/2020/018795 від 31.03.2020р.

Таким чином, до заявлених позивачем на індивідуальне затвердження КТЗ - автобусів марки ТУР мод. А407, варіант 13 не можуть бути застосовані процедури індивідуального затвердження згідно вимог Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012р. за № 521 так як вони такі, що не допускається до першої державної реєстрації в Україні.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що внесені 16.12.2020р. зміни до постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998р., які набули чинності 29.12.2020 не можуть слугувати підставою для відмови, так як заявлені на сертифікацію автобуси були виготовлені і внесені у базу даних ГСЦ МВС України (з оформленням номерних актів прийому-передачі на бланках МВС), ще до появи і тим паче набуття законної сили вищезгаданої зміни - постанови КМУ № 1273. Зазначені обставини скоріш за все перевірено відповідачем, який має доступ до відповідної бази даних ГСЦ МВС.

Зазначає, що процеси сертифікації (технічного регулювання продукції) та процеси оформлення прав власності, державної реєстрації на майно, це різні законодавчо регламентовані сфери діяльності державних і уповноважених на це органів/установ.

Відмова у видачі сертифікатів відповідності можлива тільки на підставі виявленої у процесі випробувань і оцінки невідповідності конструкції технічній нормативній базі. Питання сертифікації - оцінки технічної відповідності конструкції і державної реєстрації прав власності на неї належать до різних сфер законодавства і, зрештою власник КТЗ може і не реєструвати КТЗ у сервісних центрах МВС і використовувати його як виставковий екземпляр чи для внутрішньозаводських перевезень або експорту. Вимоги у законодавчій нормативній базі по сертифікації/оцінці відповідності щодо обов`язкової наступної державної реєстрації КТЗ у сервісних центрах МВС немає.

Зазначає, що закони та законодавчі акти, якщо це спеціально не зазначено, зворотної дії у минулому часі до набуття чинності, сили не мають.

Посилається на практику Верховного Суду щодо підставності відмови у видачі сертифікатів відповідності на КТЗ, (автомобілі, автобуси), зокрема і по ДП ДНДІ «Система», в якій зазначається, що правомірною підставою для відмови у видачі сертифіката відповідності є тільки виявлена у процесі сертифікаційних випробувань невідповідність конкретного КТЗ технічним нормативним вимогам/приписам з умов безпеки та екології, що регламентовані Законом України «Про приєднання до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі приписів від 20 березня 1958 року», що має вищу законодавчу силу над іншими законами і підзаконними нормативними актами у цій сфері, як закон про приєднання до міжнародної угоди.

Враховуючи зазначене, просить задовольнити позовні вимоги та зобов`язати здійснити сертифікацію автобусів.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

Відкрите акціонерне товариство «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» (далі- ВАТ «Укравтобуспром») є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 00234844, про що свідчить безкоштовний запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності ВАТ «Укравтобуспром» є:

- 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природних і технічних наук (основний);

- 29.10 Виробництво автотранспортних засобів;

- 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;

- 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання;

- 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

04.12.2020р. видано акт приймання-передачі транспортного засобу серії ТОВ № 485098, відповідно до якого ВАТ «Укравтобуспром» 04.12.2020р. виготовило транспортний засіб М3 (клас ІІ); автобус загального призначення, ТУР, А407, білого кольору, VIN код: НОМЕР_1 , номер шасі (рами): НОМЕР_2 , номер кузова (коляски): НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_5 . Транспортний засіб виготовлений і укомплектований відповідно до ТУ У 29.1-0234844-229:2012.

17.12.2020р. видано акт приймання-передачі транспортного засобу серії ТОВ № 485099, відповідно до якого ВАТ «Укравтобуспром» 08.12.2020р. виготовило транспортний засіб М3 (клас ІІ); автобус загального призначення, ТУР, А407, білого кольору, VIN код: НОМЕР_3 , номер шасі (рами): НОМЕР_4 , номер кузова (коляски): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_6 . Транспортний засіб виготовлений і укомплектований відповідно до ТУ У 29.1-0234844-229:2012.

ВАТ «Укравтобуспром» звернулося до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» (далі-ДП «НДІ «Система») з заявами на проведення індивідуального затвердження завершеного КТЗ:

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 ;

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 .

В матеріалах справи відсутні докази, які дають можливість суду встановити конкретну дату звернення ВАТ «Укравтобуспром» до ДП «НДІ «Система» з заявами про індивідуальне затвердження завершеного КТЗ.

ДП «НДІ «Система» рішеннями про відмову у видачі сертифіката відповідності № СТR.003/2597.РВ та № СТR.003/2598.РВ від 23.06.2021р. відмовило у видачі ВАТ «Укравтобуспром» сертифіката відповідності щодо індивідуального затвердження завершеного КТЗ: - автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: Y8UA40713MU000573, номер шасі: НОМЕР_2 та - автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 з підстав тощо, що продукція не відповідає вимогам встановлених в наступних нормативних документах: підпункт «а» пункту 1.4 розділу І Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання (наказ Міністерства інфраструктури України № 521 від 17.08.2012р.).

Відповідно до обґрунтувань до рішень про відмову у видачі сертифіката відповідності № СТR.003/2597.РВ та № СТR.003/2598.РВ від 23.06.2021р. зазначено, що абзацом другим пункту 9 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998р., встановлено, що автобуси, які вироблені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації, не допускаються до першої державної реєстрації.

Встановлено, що заявлені на індивідуальне затвердження КТЗ:

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , виготовлений на базі шасі транспортного засобу, що перебував в експлуатації (шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIO 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_2 ), інформація отримана з МД-2 № UA209180/2020/018798 від 31.03.2020р.;

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 , виготовлений на базі шасі транспортного засобу, що перебував в експлуатації (шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIО 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_4 ), інформація отримана з МД-2 № UA209180/2020/018795 від 31.03.2020р.

Крім того, в обґрунтуваннях до рішень про відмову у видачі сертифікатів відповідності зазначено, що до заявленого на індивідуальне затвердження КТЗ не можуть бути застосовані процедури індивідуального затвердження згідно Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання так як такий, що не допускається до першої державної реєстрації в Україні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух»: державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 затверджено «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - «Порядок №1388»), згідно з пунктом 1 якого визначено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Положеннями пункту 8 Порядку №1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинностіЗаконом України «Про дорожній рух»).

Абзацом 2 вищенаведеного пункту Порядку №1388 закріплено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи митного органу, передається за допомогою засобів інформаційно- телекомунікаційних систем органам МВС.

Пунктом 10 Порядку №1388 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року №46-93 «Про стандартизацію і сертифікацію» (далі - «Декрет №46-93») передбачено, що сертифікація продукції в державній системі сертифікації поділяється на обов`язкову та добровільну. Сертифікація продукції в державній системі сертифікації здійснюється призначеними на те органами з сертифікації - підприємствами, установами і організаціями.

Закон України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» визначає правові і організаційні засади розроблення і застосування технічних регламентів та процедур оцінки відповідності, а також основоположні принципи державної політики у сфері технічного регулювання та оцінки відповідності внесено зміни, зокрема до Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію».

Підпунктом 22 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», який набрав чинності 10 лютого 2016 року, внесено зміни до Декрету, зокрема з 1 січня 2016 року виключено абзац другий статті 27 Декрету, яким було передбачено, що нові і такі, що були у користуванні, транспортні засоби, а також вузли, агрегати та частини до них, що ввозяться на митну територію України суб`єктами підприємницької діяльності або фізичними особами, підлягають обов`язковій сертифікації відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, 10 лютого 2000 року Україна приєдналася до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі приписів від 20 березня 1958 року (далі - «Женевська Угода 1958 року»).

З метою виконання цієї Угоди з поправками 1995 року та до законодавчого врегулювання і адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» №738 від 9 червня 2011 року.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання»(далі - Постанова №738) встановлено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (далі - «транспортний засіб»), предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - «обладнання»), на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

Пунктом 3 Постанови №738 визначено, що сертифікат відповідності видається:

- виробником або його уповноваженим представником - резидентом України (далі - «виробник») на кожний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання;

- уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.

На виконання Постанови №738 наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521 встановлений «Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» та «Порядок ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів та обладнання» (далі-Порядок № 521).

Отже, єдиною законодавчо передбаченою процедурою видачі сертифікатів на транспортні засоби та їхньої частини є оцінка їх відповідності згідно з положеннями «Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» та «Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання», затвердженого наказом Мінінфраструктури України № 521 від 17 серпня 2012 року.

До органів із сертифікації, які уповноважені на виконання робіт із затвердження типу та індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, їх частин та обладнання та органів із сертифікації, призначених на виконання робіт з індивідуального затвердження колісних транспортних засобів відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання відносяться:

- Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний та проектний інститут» (наказ Міністерства інфраструктури від 1 березня 2013 року №126);

- Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства інфраструктури від 29 березня 2016 року №121);

- Державне підприємство «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №209);

- Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);

- Державне підприємство «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);

- Державне підприємство «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212), ТзОВ «Рівнестандарт» місто Рівне (наказ Міністерства інфраструктури від 6 вересня 2016 року №306);

- Державне підприємство «Харківстандартметрологія» місто Харків (наказ Міністерства інфраструктури від 22 вересня 2016 року №322).

Перелік органів з сертифікації, які видають вищенаведені сертифікати відповідності, оприлюднений на сайті Міністерства інфраструктури України у розділі «Діяльність Комісії Міністерства інфраструктури України з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року».

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про дорожній рух» конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів і стандартів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, а нормативно-технічна документація має бути узгоджена з відповідними уповноваженими державними органами. Перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми.

Відповідно до статті 31 зазначеного Закону транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Суд зазначає, що ВАТ «Укравтобуспром» не надало суду докази того, що саме на шасі: НОМЕР_2 , яке встановлено на автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 та шасі: НОМЕР_4 , яке встановлено на автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , є сертифікати, які видані уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів, які були ввезені на територію України згідно МД-2 від 31.03.2020р. № UA209180/2020/018798 та № UA209180/2020/018795.

Більш того, докази сертифікації саме шасі, як окремого типу КТЗ не були надані ВАТ «Укравтобуспром» до ДП «НДІ «Система» для здійснення сертифікації індивідуального затвердження КТЗ: 1) автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 ; 2) автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 .

Пунктом 9 Порядку №1388 встановлено, що до державної реєстрації не допускаються автобуси, що переобладнані з автомобілів, які призначалися для виконання інших функцій, за винятком таких автобусів, зареєстрованих до 1 квітня 2008 року.

До першої державної реєстрації не допускаються автобуси, які вироблені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку розукомплектованих транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, не допускається. Розукомплектованими вважаються транспортні засоби, в яких відсутня одна або більше складових частин, що мають ідентифікаційний номер (кузов, шасі, рама, двигун).

Визначення індивідуального затвердження міститься у пункті 1.10 Порядку № 521 та означає сукупність процедур, за допомогою яких уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що конкретний окремо взятий КТЗ, партія обладнання відповідають усім вимогам та технічним приписам, визначеним цим Порядком.

Пунктом 1.3 Порядку № 521 встановлено, що на кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством економічного розвитку і торгівлі України за поданням Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 521 індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ:

а) новий, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу КТЗ, підлягає першій державній реєстрації в Україні;

б) що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні;

в) КТЗ категорій M2 та M3, конструкцію якого змінено під час переобладнання.

Приписами пунктів 11.1, 11.2 та 11.4 Порядку № 521 виробник, постачальник або власник КТЗ, партії обладнання, що підлягають індивідуальному затвердженню згідно з пунктами 1.4 та 1.5 розділу I цього Порядку, подають заяву до уповноваженого органу або до призначеного органу із сертифікації. Заявник додає до заяви копії документів, що підтверджують його повноваження щодо представлення на індивідуальне затвердження КТЗ чи партії обладнання, а також доказу відповідності КТЗ та/або обладнання (за наявності), інші документи, що містять інформацію про конструкцію чи технічні характеристики КТЗ або обладнання.

Окрім того, відповідно до пункту 12.1 вказаного Порядку, пропуск колісних транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу, перша державна реєстрація, введення в обіг обладнання здійснюються за наявності сертифіката відповідності колісного транспортного засобу або сертифіката відповідності щодо індивідуального затвердження.

Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження видають на КТЗ, якщо: а) згідно з результатами ідентифікації КТЗ відповідає технічному опису, наданому виробником КТЗ, або, за його відсутності, технічному опису, який в обсязі, необхідному для заповнення сертифіката відповідності, надає технічна служба чи випробувальна лабораторія за результатами ідентифікації та/чи випробовувань цього КТЗ; б) протоколом (протоколами) випробувань акредитованої лабораторії та/або технічної служби підтверджено відповідність КТЗ технічним приписам щодо індивідуального затвердження.

У разі індивідуального затвердження КТЗ, що перебувають в експлуатації, перевіряють технічний стан відповідних систем та елементів КТЗ згідно з технічними приписами, які містять експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методів контролю.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 11 Закону № 124-VIII, відповідність введеної в обіг, наданої на ринку або введеної в експлуатацію в Україні продукції вимогам усіх чинних технічних регламентів, які застосовуються до такої продукції, є обов`язковою.

Судом встановлено, що автобус загального призначення М3 (клас ІІ), ТУР, А407, білого кольору, VIN код: НОМЕР_1 , номер шасі (рами): НОМЕР_2 , номер кузова (коляски): НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_5 та автобус загального призначення М3 (клас ІІ), ТУР, А407, білого кольору, VIN код: НОМЕР_3 , номер шасі (рами): НОМЕР_4 , номер кузова (коляски): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_6 виготовлені на шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIO 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_2 та шасі вантажного автомобіля марки MERCEDES-BENZ VARIО 816D, що використовувався, рік випуску - 2011р., номер шасі: НОМЕР_4 .

Слід зазначити, що з метою проведення державної реєстрації транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, які ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Сертифікація продукції в державній системі сертифікації здійснюється з метою: запобігання реалізації продукції, небезпечної для життя, здоров`я та майна громадян і навколишнього природного середовища; сприяння споживачеві в компетентному виборі продукції; створення умов для участі суб`єктів підприємницької діяльності в міжнародному економічному, науково-технічному співробітництві та міжнародній торгівлі.

При цьому законодавцем передбачено, що сертифікат відповідності видається уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.

Так, ДП «НДІ «Система» є органом сертифікації та відповідно до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09 лютого 2016 року № 212 призначений на виконання робіт із сертифікації нових колісних транспортних засобів або партій обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також колісних транспортних засобів, що були у користуванні відповідно до Порядку № 521.

Зі змісту оскаржуваних рішень ДП «НДІ «Система» про відмову у видачі сертифіката відповідності ВАТ «Укравтобуспром» відмовлено у видачі сертифікату відповідності з підстав, що автобуси були виготовлені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації, що унеможливлює видачу сертифіката індивідуального затвердження завершеного КТЗ.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що оскільки ВАТ «Укравтобуспром» ввіз на територію України шасі без відповідного сертифікату, який виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів, тому для здійснення державної реєстрації транспортного засобу та підтвердження його вимогам позивачу необхідно отримати сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження завершеного КТЗ (виготовлених автобусів на шасі, які раніше використовувалися вантажним автомобілем) в органах із сертифікації, які уповноважені на виконання робіт із затвердження типу та індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, їх частин та обладнання та органів із сертифікації, призначених на виконання робіт з індивідуального затвердження колісних транспортних засобів відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, які знаходяться на території України.

Таким чином, ввезені з Європи на митну територію України шасі повінні були мати сертифікати відповідності, які у ВАТ «Укравтобуспром» відсутні, тому позивач звернувсь до ДП «НДІ «Система» із заявкою на проведення робіт щодо індивідуального затвердження завершеного КТЗ, в якій просив провести роботи щодо індивідуального затвердження КТЗ.

Слід зазначити, що сторонами не заперечується, що спірні автобуси виготовлені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації.

За таких обставин та правового врегулювання ДП «НДІ «Система» правомірно відмовив ВАТ «Укравтобуспром» у видачі сертифіката відповідності на:

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: Y8UA40713MU000573, номер шасі: НОМЕР_2 ;

- автобус ТУР мод. А407, варіант 13, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що отримавши сертифікат відповідності, все одно у відповідного сервісного центру МВС будуть відсутні підстави для здійснення першої державної реєстрації автобусів, оскільки зазначені автобуси були виготовлені на базі шасі, що раніше перебували в експлуатації, що в силу абзацу другого пункту 9 Порядку № 1388 не дозволяє здійснити першу державну реєстрацію автобусів, які вироблені на базі шасі транспортних засобів, що перебували в експлуатації.

Проаналізувавши наведені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд дійшов висновку, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків, та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції і технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду викладену в постановах № 803/1496/16 від 04.07.2019 року, № 803/673/18 від 12.03.2020 року, суд зазначає, що спірні правовідносини виникли з інших підстав та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даній справі. Більш того, в зазначених постановах залишено без змін постанови Львівського апеляційного адміністративного суду, якими відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Стосовно посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 177/525/17 від 08.07.2020 року, суд зазначає, що зазначена справа взагалі стосується спірних правовідносин, які виникли щодо порушення правил дорожнього руху.

Стосовно посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах № 803/1467/16 від 11.06.2019 року, № 140/210/18 від 31.01.2020 року та № 560/2729/19 від 28.05.2020 року суд зазначає, що такі постанови Верховного Суду взагалі відсутні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши докази за правилами ст.ст.72-77, 90 КАС України, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні адміністративного позову Відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» про скасування рішень Державного підприємства «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11.05.2022.

Суддя Коморний О.І.