Справа № 500/5748/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5748/21 пров. № А/857/3254/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мандзій О.П.), ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Тернопіль 05 січня 2022 року у справі №500/5748/21 за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

09.09.2021 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, просила: визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання, протягом тривалого часу, постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі №819/765/17; зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 11.10.2017 по справі №819/765/17, шляхом перерахування на користь ОСОБА_2 невиплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.; стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 судові витрати по даній справі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виплата належних позивачеві грошових коштів на підставі виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 №819/765/17 підлягають погашенню за рахунок КПКВК 3504040 за третьою чергою заборгованості. Суд першої інстанції вказав, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність, про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи. Суд першої інстанції зазначив, що Державна казначейська служба України неодноразово зверталась до Міністерства фінансів України з листами про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040, за результатами розгляду яких надавались відповіді, в яких зазначено, що «питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету». Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач вжив заходів з метою належного виконання виконавчих листів (зокрема, неодноразово звертався з листами до Міністерства фінансів України з проханням врахувати дійсний стан фінансування бюджетної програми забезпечення «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» і з урахуванням цих потреб врахувати пропозиції щодо необхідності додаткових коштів на згадану програму), втім невиплата коштів за цими виконавчими документами зумовлена не бездіяльністю Державної казначейської служби України (як суб`єкта владних повноважень), а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в період з 17.11.2017 до моменту звернення позивача з цим позовом, відповідачем не здійснено виконання виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 у справі №819/765/17 та не здійснено виплати коштів за таким. Скаржник вказує, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо своєчасного виконання виконавчого листа та зазначає, що відповідач є суб`єктом, що належить до суб`єктів, які завдають шкоду, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими та не відповідають обставинам справи.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на виконання судового рішення у справі №819/765/17 Тернопільським окружним адміністративним судом 11.10.2017 видано виконавчий лист про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. (а.с.10).

17.11.2017 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області, якою просила стягнути на свою користь судовий збір в сумі 640,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. згідно з виконавчим листом (а.с.11).

01.11.2018 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області, якою просила повідомити про стан виконання виконавчого листа, заходи що вживаються для його примусового виконання, а також нарахувати та виплатити компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів (а.с.12).

Управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області листом від 05.11.2018 № 06-08/1267 повідомило ОСОБА_2 , що документи 15.12.2017 направлені Головному управлінню Державної казначейської служби України у Тернопільській області (а.с.13).

11.01.2021 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, просила повідомити про стан виконання виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 у справі №819/765/17, заходи, що вживаються для примусового виконання, а також нарахувати та виплатити компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів (а.с.14).

Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області листом від 19.01.2021 №4-06-10/290 повідомило, що вказаний виконавчий лист підлягає виконанню у третю чергу відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», станом на день надання відповіді Державною казначейською службою України виконуються рішення першої черги (а.с.15).

05.07.2021 ОСОБА_2 повторно звернулася із заявою до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, просила повідомити про стан виконання виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 у справі №819/765/17, заходи що вживаються для його примусового виконання, а також нарахувати та виплатити компенсацію за порушення встановленого законом строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів (а.с.16).

Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області листом від 16.07.2021 №4-06-06/3914 повідомило, що заява про стягнення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 640,00 грн. судового збору та 2000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу на підставі виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду №819/765/17 від 11.10.2017 надійшла на адресу органів Казначейства 17.11.2017. В той же час, у боржника, за виконавчим документом - Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, відсутні відкриті в органах Казначейства рахунки. Відтак, здійснити процедуру безспірного списання коштів з рахунків боржника не видається за можливе. Рішення про стягнення на користь заявника коштів, на виконання виконавчого листа №819/765/17 від 11.10.2017, буде виконано Державною казначейською службою України у відповідності до норм чинного законодавства, в порядку черговості, після надходження бюджетних асигнувань, а також погашення вимог першої та другої черги (а.с.17-18).

Вважаючи, що поведінка органів Казначейства не є належною формою реалізації наданих повноважень, а бездіяльність є незаконною, необґрунтованою, такою, що грубо порушує права, ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Абзацом 2 пункту 3 розділу ІІ Закону № 4901-VI встановлено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

У Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачено спеціальну бюджетну програму для забезпечення виконання рішень суду - код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» (далі - КПКВК 3504040).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 затверджено Положення про Державну казначейську службу України (далі - Положення №215), відповідно до підпункту 3 пункту 4 якого Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Пунктом 9 вказаного Положення встановлено, що казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 1 пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України №2456-VI від 08 липня 2010 року установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку №845, в редакції чинній на час подання позивачем виконавчого листа в Управління Державної казначейської служби України у місті Тернополі Тернопільської області, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржниками вважаються визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства (пункт 2 Порядку №845).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 р. № 154 вказаний пункт викладено в наступній редакції: «боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання».

Відповідно до пункту 25 Порядку №845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що суть безспірного списання коштів зводиться до дій Казначейства спрямованих на забезпечення отримання стягувачем коштів з державного та місцевих бюджетів, які йому належать за результатом прийнятого судового рішення, в рамках якого боржником визначено відповідний державний орган.

Відповідно до пункту 31 Порядку №845 у разі, коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Якщо у боржника або бюджетної установи, що здійснює централізоване обслуговування боржника, недостатньо відкритих асигнувань (коштів на рахунках) для виконання виконавчого документа, безспірне списання коштів здійснюється частково. На виконавчому документі ставиться відмітка про обсяг списаних коштів, яка засвідчується підписом відповідальної особи, скріпленим гербовою печаткою.

Згідно з пунктом 34 цього Порядку у разі невиконання боржником зазначених вимог орган Казначейства може застосувати заходи впливу відповідно до Бюджетного кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на виконання судового рішення у справі №819/765/17 Тернопільським окружним адміністративним судом 11.10.2017 видано виконавчий лист про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 640,00 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних відносин, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача, що виплата належних позивачеві грошових коштів на підставі виконавчого листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 №819/765/17 підлягає погашенню за рахунок КПКВК 3504040 за третьою чергою заборгованості.

Таким чином, аналіз норм Закону №4901-VІ та Порядку №845 дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що Державна казначейська служба України, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень, якими передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Станом на 01.01.2021 згідно з додатком №3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» за бюджетною програмою КПКВК 3504040 органами Казначейства виконуються судові рішення 1 черги.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що Державна казначейська служба України неодноразово зверталась до Міністерства фінансів України з листами про збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504040, за результатами розгляду яких надавались відповіді, в яких зазначено, що «питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету» (а.с.38-64).

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що подання відповідачем Міністерству фінансів України вказаних пропозицій відповідно до пункту 39 Порядку №845 вказує на використання наданих повноважень задля виконання судового рішення.

При цьому, як зазначено Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17656/16, від 30.04.2020 у справі №804/2076/17, від 17.11.2021 у справі №120/4766/21, обов`язок держави відшкодувати шкоду, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення через Державну казначейську службу України), тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Державної казначейської служби України у цьому процесі, мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Державної казначейської служби України у виконанні таких судових рішень.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем прийнято до виконання виконавчий лист позивача і вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості, з врахуванням у ДКС України рішення судів, що надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа позивача, а списання коштів на користь позивача відкладено в зв`язку з недостатністю коштів для здійснення безспірного списання. Перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність органів Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів, та передбаченими у Законах про Державний бюджет України на відповідний рік, обмеженими асигнуваннями, виділеними для погашення заборгованості за судовими рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. Отже, як це вірно зазначив суд першої інстанції, правові підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року, 25 липня 2018 року, 30 вересня 2019 року (справи №№ 804/3242/17, 466/3828/17 та 820/287/18), від 17 березня 2020 року у справі №821/1308/16, від 08 липня 2020 року у справі №818/1730/16.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення викладено мотиви відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фльорківа Олександра Володимировича представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі №500/5748/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк