Справа № 600/5279/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/5279/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2021 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована я АДРЕСА_1 , яке надійшло 17.08.2021 за вх. №185;

зобов`язати Тереблеченську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області у встановленому законом порядку розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , яке надійшло 17.08.2021 за вх. №185;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн;

подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2021 він, як учасник бойових дій, звернувся до Тереблеченської сільської ОТГ із клопотанням в порядку ст. 118 та 121 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га. До заяви були додані графічні матеріали на окремому аркуші, копія посвідчення учасника бойових дій, копія паспорту, довідка про реєстрацію місця проживання.

Станом на дату звернення жодної відповіді від Тереблеченської сільської ОТГ позивач не отримав. Усні заяви щодо необхідності розгляду заяви позивача відповідачем неодноразово ігнорувались.

Зазначив, що станом на дату звернення до суду клопотання від 13.08.2021, прийняте відповідачем до розгляду 17.08.2021 за вхідним номером 185 не розглянуто у місячний строк, чим допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду клопотання у встановлений законом строк.

Також позивач зазначив, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Позивач вважає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 50000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вперше позивач звернувся із заявою до голови ради про надання земельної ділянки 18.08.2020. Дана заява попередньо 15.09.2020 розглядалась на засідання постійної комісії із питань земельних відносин, екології, раціонального природокористування, містобудування, будівництво житлово-комунального господарства та комунальної власності. Позивачу була надана відповідь щодо земельної ділянки для надання у власність.

Крім цього була особиста розмова позивача з сільським головою ОСОБА_2 позивачу було роз`яснено, що земельна ділянка на яку він претендує не може бути йому надана так як вона має цільове призначення - для обслуговування будівель і споруд школи-інтернату с. Тереблече.

Земельна ділянка школи знаходиться у користуванні територіальних громад сіл, селищ Глибоцького району в особі Глибоцької районної ради. На даний час, дана земельна ділянка школи не взята у комунальну власність до Тереблеченської сільської ради із за відсутності коштів на ці цілі.

ОСОБА_1 запропоновано аналогічну земельну ділянку в с.Тереблече на площі земель зарезервованих згідно Розпорядження КМУ № 898-р від 19 серпня 2015 року для учасників АТО - учасників бойових дії, однак позивач відмовився від запропонованої земельної ділянки.

На площі земель зарезервованих - отримали свої земельні ділянки 2 (два) учасники АТО. При згоді ОСОБА_1 йому негайно буде надана земельна ділянка безоплатно у власність для особистого селянського господарства. Комісією було рекомендовано, із-за відсутності земель по АДРЕСА_1 , дане питання за недоцільності не виносити на засідання сесії.

13.08.2021, позивач повторно звернувся із заявою до Тереблеченської сільської ради про надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 2,00 га.

Повторна заява відповідно зареєстрована і також розглядалась на засіданні постійної комісії із питань земельних відносин, екології, раціонального природокористування, містобудування, будівництво житлово-комунального господарства та комунальної власності 06.09.2021. Рішення було аналогічним першій заяві, а також запропоновано отримати земельну ділянку на площі земель де отримали побратими АТО-вці.

Також відповідач заперечував проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди, вважає, що позивач, який є співробітником поліції, не може бути морально слабкою людиною.

Ухвалою суду від 13.10.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 виданий 12.11.2019, орган, що видав 7315 (а.с. 10-11).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 22.11.2019 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 9).

18.08.2020 позивач звернувся до Тереблеченської сільської ради із заявою в якій просив надати йому, як учаснику бойових дій, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. ).

Заяву позивача від 18.08.2020 розглянуто 15.09.2020 на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, екології, раціонального природокористування, містобудування, будівництво житлового-комунального господарства та комунальної власності. Комісія єдиною думкою прийшла до висновку про неможливість надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 так як дані землі призначені для обслуговування школи інтернат с. Тереблече і є власністю сіл та селищ Глибоцького району в особі Глибоцької районної ради. Також вирішено, враховуючи те, що ОСОБА_1 є учасником АТО учасником бойових дій запропонувати йому альтернативну земельну ділянку на площі земель зарезервованих дл учасників АТО Тереблеченської сільської ради (а.с. ).

17.08.2021 позивач звернувся до Тереблеченській сільської ОТГ із заявою №185 в якій просив надати йому, як учаснику бойових дій, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначив, що відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", він як учасник бойових дій має право на позачергове отримання земельних ділянок. До заяви було додано: викопіювання карти геокадастру з позначенням орієнтовного місця розташування земельної ділянки; копія посвідчення УБД; копія паспорта громадянина України; копія довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 13-17).

Заяву позивача від 17.08.2021 розглянуто 06.09.2021 на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, екології, раціонального природокористування, містобудування, будівництво житлового-комунального господарства та комунальної власності. Комісією вирішено звернути увагу на те, що ОСОБА_1 звертається повторно по одному і тому ж питанню щодо надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Із-за того що питання земель по АДРЕСА_1 ще не вирішене, відповідь на попередню заяву є вичерпною і на сьогодні не може бути другого рішення. Крім того, повторно запропонувати гр. ОСОБА_1 земельну ділянку на площі земель де зарезервовано та отримують його побратими учасники АТО в с. Тереблече (а.с. ).

Вважаючи протиправною бездіяльність Тереблеченської сільської ОТГ щодо нерозгляду клопотання від 13.08.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована я АДРЕСА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з п. "в" частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах в т.ч.: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, вищевказаною нормою Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, які подаються громадянами, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначений у ст. 118 ЗК України, орган уповноважений розглядати ці питання, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, статтею 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Згідно статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Здійснюючи повноваження у галузі земельних відносин відповідно до статті 12 ЗК України, до повноважень міських рад належить, в тому числі, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, питання щодо передачі земельних ділянок у власність є повноваженнями селищної ради, що реалізовується шляхом розгляду на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Судом встановлено, що 17.08.2021 позивач звернувся до Тереблеченській сільської ОТГ із заявою №185 в якій просив надати йому, як учаснику бойових дій, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначив, що відповідно до статті 12 (пункт 14) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", він як учасник бойових дій має право на позачергове отримання земельних ділянок. До заяви було додано: викопіювання карти геокадастру з позначенням орієнтовного місця розташування земельної ділянки; копія посвідчення УБД; копія паспорта громадянина України; копія довідки про реєстрацію місця проживання.

Проте, жодного рішення за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем у порядку п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийнято не було.

Суд зазначає, що відповідач, розглядаючи заяву позивача, повинен був прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. За таких обставин мала місце протиправна бездіяльність відповідача.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Тенреблеченської сільської ради прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки згідно із заявою позивача від 13.08.2021 року.

Суд звертає увагу сторін на те, що позивач звертався до органу місцевого самоврядування з заявою від 13.08.2021 року у порядку статті 118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивачем у позовній заяві безпідставно та ймовірно помилково в прохальній частині позову вказується на нерозгляд відповідачем клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована я АДРЕСА_1 , оскільки отримання в оренду земельних ділянок регулюються іншими нормами ЗК України та за іншою процедурою визначеною ЗК України та іншими актами законодавства.

Проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем дотримано всіх критеріїв визначених земельним законодавством задля реалізації свого права на отримання земельної ділянки в порядку статті 118 ЗК України.

При вирішенні вказаного спору, судом не перебираються властиві суб`єкту владних повноважень функції, а лише дається правова оцінка спірним правовідносинам і визначається належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 КАС України, який сприятиме повному захисту порушеного права та інтересу позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, жодним доказом або ж нормою законодавства не спростував доводів позивача.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають частковому задоволенню. у вказаній вище частині.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1173 цього Кодексу, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 №5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

Натомість, позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачу фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).

У зв`язку з вказаним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Щодо вимоги про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Таким чином, ст. 382 КАС України наділяє суд правом, а не встановлює обов`язок зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Окрім того, статтею 6 КАС України передбачено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Виходячи з положень даної норми, судовому захисту підлягають порушені права, а позовна вимога щодо спонукання до виконання судового рішення не може бути предметом розгляду та є передчасною.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2020 по справі №620/1718/20.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, відтак слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яке надійшло 17.08.2021 за вх. №185.

3. Зобов`язати Тереблеченську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області у встановленому законом порядку розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яке надійшло 17.08.2021 за вх. №185.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

Відповідач - Тереблеченська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області (, с. Тереблече, Глибоцький район, Чернівецька область, 60435).

Суддя В.О. Григораш