Справа № 300/7902/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/7902/21 пров. № А/857/3798/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шевчук С.М.,

суддів - Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року (ухвалене у м. Івано-Франківськ, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Матуляка Я.П., дата складання повного тексту рішення - не зазначена) у справі № 300/7902/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №63 від 17.09.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, на підставі ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ»), з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ Полюс Строй ).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити (обчислити) і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, на підставі ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 09.09.2021 із урахуванням довідок, які видані ТОВ «Полюс Строй» від 30.07.2019 про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2010 рік та з 2013 року по 2019 рік.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2704 (дві тисячі сімсот чотири) гривні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що пільгові довідки не відповідають вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, а саме не містять підписи керівника та головного бухгалтера, підприємства на якому працював позивач. Відтак, обчислення і виплата позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 з урахуванням довідок, які видані ТОВ «Полюс Строй» від 30.07.2019року про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2010 рік та з 2013 року по 2019 рік буде суперечити правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 29.09.2020року у справі №263/14242/17.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачу документи констатують факт перебування ОСОБА_1 на посаді або виконання ним робіт, що містяться у Списку № 2, а також документально підтверджують зайнятість працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає в наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ»), з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ «Полюс Строй») до пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, отже такий стаж підлягає зарахуванню до його пільгового стажу.

Як наслідок, з метою відновлення порушених прав суд вважав, що необхідно зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення (09.09.2021), зарахувавши до спеціального трудового стажу позивача за Списком №2 зазначені періоди роботи, із урахуванням довідок, виданих ТОВ «Полюс Строй» від 30.07.2019 про заробітну плату (дохід) з 2009 року по 2010 рік та з 2013 року по 2019 рік.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач на момент звернення до відповідача досягнув 55 років, а його страховий стаж становив 30 років 10 місяців 16 днів. Дана обставина згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає, як така, що визнається учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

09.09.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення №63 від 17.09.2021 про відмову в призначенні пенсії (а.с.44).

За змістом рішення в ході розгляду документів відповідачем не зараховано до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2 періоди роботи:

з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ»);

з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ «Полюс Строй»), з посиланням на невідповідність пільгових довідок Порядку №637. Як наслідок у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії стаж роботи за Списком №2. Одночасно, із змісту даного рішення слідує, що відповідач підтвердив наявність в позивача страхового стажу 30 років 10 місяців 16 днів.

Відтак, спірним у вказаних правовідносинах є те, що відповідачем не враховано стаж роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а саме з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ» ), з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ «Полюс Строй» ), що позбавляє позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Слід зазначити, що АТ «Полюс Красноярськ» та ТОВ «Полюс Строй», у яких працював позивач, знаходиться на території Російської Федерації.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень частини 1 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до записів №23-24, 27-29 трудової книжки позивач у період з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 працював на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ», Росія.

Відповідно до записів №25-26, 30-31, 32- 33, 34-37 трудової книжки позивач у період з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 працював на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ «Полюс Строй» (Росія).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, постанови Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відноситься робота на таких посадах: монтажники з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Відповідач в обґрунтування правомірності неврахування вказаного періоду роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 вказав, що надані позивачем довідки про пільговий характер праці не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. При цьому, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди), а Держави-учасниці Співдружності, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання вживати необхідних заходів до встановлення обставин, що мають вирішальне значення для визначення права на пенсію (ст. 10 Угоди).

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З вищенаведених норм міжнародних угод, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження пільгового стажу його роботи до заяви долучив серед іншого, копію трудової книжки, довідку АТ «Полюс Красноярськ» від 29.09.2018 за №238-с, довідку ТОВ «Полюс Строй» від 15.08.2019 за №02-19/475, наказ про проведення та завершення атестації робочих місць у АТ «Полюс Красноярськ» та довідки від 30.07.2019 про заробіток (за 2009-2010, 2013-2019 роки).

Зайнятість повний робочий день, роботу із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників та стаж роботи на зазначених роботах підтверджується довідками, уточнюючою характер роботи на посадах, за професіями, що дають право на дострокову пенсію від 29.09.2018 за №238-с та від 15.08.2019 за №02-19/475, у яких вказано, що ОСОБА_1 повний робочий день, повний робочий тиждень працював в АТ «Полюс Красноярськ» та ТОВ «Полюс Строй» відповідно на виробництвах і посадах, передбачених Списками № 1 та № 2, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 року.

Результати атестації робочих місць позивача підтверджуються: наказом № 813а від 01 листопада 2008 року "Про проведення атестації робочих місць за умовами праці" в ЗАТ "Полюс"; наказом № 288/2-п від 30 листопада 2011 року "Про завершення атестації робочих місць Красноярської бізнес-одиниці ЗАТ "Полюс"; протоколом №1 атестації робочих місць за умовами праці в ЗАТ "Полюс" від 25 листопада 2011 року; довідкою.

Долучені до вказаної заяви документи, містять достатньо відомостей для визначення стажу роботи позивача у періоди з 24.08.2005 по 15.08.2009 та з 09.07.2010 по 21.06.2013 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій АТ «Полюс Красноярськ»), з 16.08.2009 по 08.07.2010, з 24.06.2013 по 26.02.2014, з 18.03.2014 по 22.02.2015, з 02.03.2015 по 31.03.2018, з 01.04.2018 по 15.01.2019 та з 16.01.2019 по 29.09.2019 (на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій ТОВ «Полюс Строй»), як такого, що відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у кожній із довідок про заробітну плату, виданих ТОВ «Полюс Строй» зазначено, що підставою їх видачі є особові рахунки та з нарахованих сум здійснено відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами, також, виплати одноразового характеру не включені.

Відносно ж доводів апеляційної скарги відповідача про те, що довідки про пільговий характер праці не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, позаяк видані спеціалістами та заступником начальника відділу кадрів, то суд зазначає таке.

В силу пп. 3 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що із вищезазначених норм права та норм приведених міжнародних угод не вбачається обов`язковості завірення уточнюючих довідок саме підписом керівника та головного бухгалтера організації. Діючи нормативні та міжнародні акти не позбавляють юридичну особу визначити певну особу, до повноважень якої віднесено видачу таких довідок в силу виконання нею певних посадових обов`язків. Із відтиску штемпелів на вказаних довідках вбачається, що особи які їх підписали діяли на підставі довіреності.

Відповідно до ст. 11 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України та Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації (аналогічна норма права міститься у ст. 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

За таких обставин суд дійшов висновку, що довідки про уточнюючі характер роботи на посадах, за професіями, що дають право на дострокову пенсію від 29.09.2018 за №238-с та від 15.08.2019 за №02-19/475 відповідають вимогам п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, оскільки підписані уповноваженою на те особою та завірені печаткою відповідної юридичної особи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що зібрані та подані позивачем документи до органів пенсійного фонду для призначення пенсії відповідають записам наданої трудової книжки та не містять між собою жодних протиріч чи розбіжностей.

Також колегією суддів ураховано, що позивач позбавлений можливості збирати та додавати додаткові докази, які від його вимагає відповідач з урахуванням обставин за яких на території України має місце військова агресія Російської Федерації із 24 лютого 2022 року.

В умовах військового стану, перекладання відповідачем тягаря по збиранню доказів, для визначення його права на пенсію суперечить загальновизнаному принципу верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави.

Позаяк, відповідно до пп. 13, п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 саме на Пенсійний фонд України (а не певно визначеного громадянина, який претендує на призначення йому пенсії) покладено виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції в тому числі і щодо виконання Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Стосовно ж доводів позивача з приводу необхідності урахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.09.2020року у справі №263/14242/17, то колегія суддів зазначає, що спір у вказаній справі стосувався відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV з мотивів того, що вона не є військовослужбовцем або військовозобов`язаною.

У справі, що розглядається судом першої інстанцій спір стосується не урахування відповідачем до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, на посадах монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у період роботи на підприємствах, які розміщені на території Російської Федерації, яка в свою чергу провадить військову агресію на території України.

За приведених обставин, висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.09.2020року у справі №263/14242/17 стосуються іншої категорії спорів, яка є відмінною від даного спору і такі висновки не можна застосовувати при розгляді інших судових справ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 у справі № 300/7902/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 11 травня 2022 року