Справа № 620/6434/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року Чернігів Справа № 620/6434/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,
У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить, враховуючи уточнення, стягнути матеріальну шкоду в сумі 56861,17 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що в ході проведення службового розслідування встановлено втрату автомобільного майна вартістю 163512,129 грн., оскільки відповідачем не було виписано атестати на передачу та не знято з обліку автомобільне майно, яке рахувалося за окремим танковим батальйоном, котрий формувався на базі військової частини НОМЕР_1 та в подальшому був переданий до складу 53 ОМБР, що призвело до виведення майна номенклатури автомобільної служби з-під обліку та його втраті. Вважає, що відповідачем порушено вимоги статей 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 3.1.9 наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди посилається на Закон України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі.

ОСОБА_1 правом подання до суду відзиву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1220 від 20.07.2020 «Про призначення службового розслідування», згідно вимог наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було проведено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов виникнення ризиків втрати активів автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 на суму 1608898,83 грн. (а.с.26).

Службовим розслідуванням встановлено, що аудитом Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту діяльності автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018 були встановлені порушення вимог чинного законодавства в частині списання автомобільного майна.

В ході проведення аудиту Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту діяльності автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 станом на 19.10.2017 документально підтверджено списання автомобільного майна на суму 1228,81 грн. Документи щодо використання решти виданого до підрозділів, залучених до проведення АТО, автомобільного майна на суму 1335744,09 грн. до перевірки не надавались.

Попередньо аудитору не було надано до перевірки належним чином оформлені первинні документи на передачу до підрозділів, залучених до проведення АТО, автомобільного майна на загальну суму 273154,74 грн.

Ризик щодо втрати активів автомобільної служби на момент завершення аудиту на суму 1228,81 грн. не підтвердився та складав 1608898,83 грн.

Аудитом встановлено, що протягом 2014-2015 років за нарядами ЦАВТУ посадовими особами частини були отримані автомобільне майно та запчастини на загальну суму 273154,74 грн. для проведення ремонту та відновлення техніки в зоні проведення АТО. На отримання автомобільного майна, згідно нарядів були виписані довіреності на начальника складу автомобільного майна прапорщика ОСОБА_2 (наряд № Ш/617, И/1660, А/717, И/1698, И/1661, Ш/1262): начальника автомобільної служби майора Удовенко В.С. (№И/1906, И/1907, И/1945, Ш/1033; старшого прапорщика ОСОБА_3 ( № Ш/510, И/1041).

Частина автомобільного майна отриманого за нарядами вартістю 151080,66 грн. було видано за накладними на окремий танковий батальйон, який формувався на базі військової частини НОМЕР_1 і потім був переданий до 53 окремої механізованої бригади.

Решта автомобільного майна отриманого за нарядами вартістю 122074,08 грн. була видана за накладними в підрозділи військової частини НОМЕР_1 .

Із суми 1335744,09 грн на окремий танковий батальйон також видавалося автомобільне майно на суму 12431,53 грн.

Таким чином, загальна вартість автомобільного майна, виданого окремому танковому батальйону становила 163512,19 грн., загальна вартість виданого в підрозділи військової частини НОМЕР_1 майна становила 1445386,64 грн.

Щодо подальшого використання автомобільного майна, отриманого окремими танковим батальйоном встановлено, що під час передачі батальйону до складу 53 окремої механізованої бригади, колишнім начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 не було оформлено атестати на передачу виданого майна вартістю 163512,19 грн. та не списано його з обліку військової частини НОМЕР_1 , що фактично призвело до виведення автомобільного майна з під обліку та виникнення ризику його нестачі.

Таким чином, службовим розслідуванням підтверджено втрату автомобільного майна вартістю 163512,129 грн.

Зазначена втрата сталася внаслідок порушення колишнім начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 вимог п.5.1.8 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, а саме не було виписано атестати на передачу та не знято з обліку автомобільне майно, яке рахувалося за окремим танковим батальйоном, котрий формувався на базі військової частини НОМЕР_1 та в подальшому був переданий до складу 53 ОМБР, що фактично призвело до виведення майна номенклатури автомобільної служби з-під обліку та його втрати.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 24.09.2015 №221 майора ОСОБА_1 , начальника автомобільної частини технічної частини військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 .

На підставі вищевикладеного, відповідачу направлено лист від 03.12.2020 №4245 про необхідність в добровільному порядку відшкодувати шкоду військовій частині НОМЕР_1 в розмірі 32955,00 грн.

14.01.2021 у військовій частині НОМЕР_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) № 121 від 19.01.2021 було проведено службове розслідування за фактом нестачі запасних частини на вантажному автомобілі КАМАЗ - 4310.

Службовим розслідуванням встановлено, що згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 14 від 20.03.2014 «Про розподіл автомобільної техніки за особовим складом водіїв» (підготовлений колишнім начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 - майором ОСОБА_1 ) розукомплектована автомобільна техніка - КАМАЗ 4310 був начебто закріплений за групою інженерного забезпечення.

Разом з тим, в ході службового розслідування та згідно відібраних пояснень в командира групи інженерного забезпечення лейтенанта ОСОБА_4 стало відомо, що при прийомі ним посади командира групи вказаний автомобіль за обліком у групі інженерного забезпечення не рахувався.

На підставі, вищевказаних зібраних матеріалів встановлено, що порушення вимог експлуатації автомобільної техніки, відсутності належного контролю військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 за наявністю та законністю експлуатації автомобільної техніки, порушення порядку здавання під охорону, відсутність дієвого контролю за збереженням автомобілів матеріально-відповідальними особами підрозділів частини, несвоєчасним оформленням паспортів на автомобілі, неналежним чином організовано належне ведення обліку та своєчасна подача встановлених форм звітних документів про наявність автомобільної техніки, переданої під звіт, не було фактично організовано здійснення щомісячного контролю наявності та технічного стану підзвітної автомобільної, техніки призвело до розукомплектування автомобільної техніки групи інженерного забезпечення.

Зазначений стан справ став можливим внаслідок неналежного виконання службових обов`язків колишнім начальником автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 - майором ОСОБА_1 .

Згідно довідки - розрахунок від 06.01.2021 сума заподіяної шкоди, пов`язаної з втратою комплектуючих з КАМАЗу 4310 групи інженерного забезпечення становить 23906,17 грн., згідно матеріалів службового розслідування, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 27.01.2021 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі запасних частин на вантажному автомобілі КАМАЗ 4310»

Таким чином, шкода заподіяна відповідачем державі становить 23906,17 + 32955= 56861,17 грн.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 31.10.2019 підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначалися нормами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі Положення № 243/95-ВР). Після 31.10.2019 у зв`язку із набуттям чинності Законом України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX) вказані правовідносини регулюються нормами Закону № 160-IX.

Суд зауважує, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

В статті 59 Статуту закріплено, що командир (начальник) зобов`язаний:

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні:

знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності;

організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі);

здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі).

Відповідно до пункту 2 Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

У пункті 3 Положення № 243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Згідно з пунктом 4 Положення № 243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами (пункт 16 Положення № 243/95-ВР).

Згідно з абз. 1, 2 пункту 17 Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 18 Положення № 243/95-ВР розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Пунктом 19 Положення № 243/95-ВР визначено, що розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Відповідно до пункту 21 Положення № 243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Згідно зі статтею 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Пунктами 1, 4 Положення № 243/95-ВР передбачено, що це положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Відповідно до пункту 32 Положення на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України Про нотаріат визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5).

Статтею 88 Закону України Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок № 296/5 містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

При цьому, пунктом 3.2 Порядку № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 7 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, подається довідка командира (начальника) військової частини про суму заборгованості, що підлягає стягненню.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування заподіяної державі шкоди особами, які притягнуті до матеріальної відповідальності та звільненні з військової служби, здійснювалося на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не шляхом звернення до суду із відповідним позовом про стягнення такого відшкодування.

На час звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у даній справі, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначав Закон № 160-IX.

Так, відповідно до статті 11 Закону № 160-ІХ у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Судом встановлено, що в актах службових розслідувань, зазначено, що майор ОСОБА_1 , вибув для подальшого проходження служби.

Таким чином, враховуючи наведене вище правове регулювання, командир в/ч НОМЕР_1 повинен був надіслати у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування відповідні матеріали службових розслідувань до нового місця служби ОСОБА_1 для вирішення питання про їх притягнення до матеріальної відповідальності. Суд зазначає, що компетенцією щодо притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 в даному випадку командир в/ч НОМЕР_1 не наділений, на здійснення зазначених дій уповноважені командири нових місць проходження військової служби вказаних осіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 238, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Дата складення повного рішення суду 11 травня 2022 року

Суддя О.Є. Ткаченко