Справа № 727/11/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/11/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Смотрицький В.Г.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

12 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про визнання протиправної та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що 06.12.2021 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧН №21/21 від 06.12.2021 року Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради відносно неї винесено постанову про адміністративне правопорушення №2 за те, що вона самовільно встановила огорожу за адресою АДРЕСА_1 , без відповідного погодження з органом охорони культурної спадщини, її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Зазначила, що ні в протоколі, ні в постанові не вказано, який конкретно нормативно-правовий акт у сфері охорони культурної спадщини нею порушено.

Послалася на те, що вона не є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , тому є неналежним суб`єктом адміністративного правопорушення, а отже підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності в даній справі немає. Відповідачем не надано доказів її причетності до самовільного встановлення огорожі та не долучено до постанови пояснень її та свідків, фото-, відео фіксації порушення нею законодавства про охорону культурної спадщини.

10 грудня 2021 року відбулось засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради з розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак вона не була повідомлена належним чином про час, місце розгляду справи, а тому вона не мала можливості заперечувати чи спростовувати доводи відповідача при розгляді даного правопорушення, а про притягнення її до адміністративної відповідальності їй стало відомо лише з надісланої постанови.

А тому просила скасувати постанову №2 від 10.12.2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2022 позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради №2 від 10.12.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради №2 від 10.12.2021 року прийнята з чітким додержанням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, головним спеціалістом відділу охорони і збереження пам`яток архітектури управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради Ємчуком В.В. складено відносно позивачки ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ЧН №21/21 від 06.12.2021 року, згідно якого 06.12.2021 року о 10.00 год. виявлено правопорушення: а саме здійснено самовільне встановлення огорожі на адресою АДРЕСА_1 без відповідного погодження з органами охорони культурної спадщини, чим порушено режим використання історико-культурної заповідної території (а.с.12).

10 грудня 2021 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧН №21/21 від 06.12.2021 року винесено постанову №2 від 10.12.2021 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 850 грн. Постанову надіслано поштою та отримано позивачкою 17.12.2021 року (а.с.14).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 КУпАП, визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 92 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини: ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму використання пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території; проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини; ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов`язаних з нерухомими об`єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Статтею 54 Земельного Кодексу України передбачено, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

За змістом статті 54 Земельного Кодексу України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Пунктом «г» частини першою статті 150 Земельного Кодексу України визначено, що до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду; землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про охорону культурної спадщини» історико-культурною заповідною територією оголошується історично сформована територія, в межах якої збереглася значна кількість об`єктів культурної спадщини. Оголошення території історико-культурною заповідною територією здійснюється без вилучення пам`яток, їх комплексів (ансамблів), земельних ділянок, розташованих у межах такої території, у їх власників або користувачів. У межах історико-культурного заповідника та історико-культурної заповідної території забороняється діяльність, що негативно впливає або може негативно вплинути на стан збереження об`єктів культурної спадщини, режим їх охорони та використання. Містобудівні, архітектурні та ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи, проведення масових і видовищних заходів здійснюються: у межах історико-культурного заповідника - за погодженням з органом, до сфери управління якого належить історико-культурний заповідник; у межах історико-культурної заповідної території - за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, на підставі висновку органу, що забезпечує дотримання режиму історико-культурної заповідної території. План організації історико-культурної заповідної території затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Згідно з положеннями абзацу 9 статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначається, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Охоронні зони при розосередженому розташуванні пам`яток установлюють для кожної пам`ятки окремо. Якщо декілька пам`яток або велика їх кількість розташовані на невеликій відстані одна від одної так, що їх окремі охоронні зони межують або навіть частково збігаються, то визначається єдина комплексна охоронна зона для всіх пам`яток.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням VII сесії XXII скликання Чернівецької міської ради народних депутатів від 18.05.1995 №94 «Про заповідну територію міста Чернівців», центральну частину міста визначено історико-культурною заповідною територією в межах історико-архітектурного опорного плану розробленого Львівським інститутом «Укрзахідпроектреставрація» загальною площею 226 га. Пізніше відповідним проектно-регулятивним розділом містобудівної документації Коригування історико-архітектурного опорного плану і проекту зон охорони пам`яток та визначення меж і режимів використання історичних ареалів м.Чернівців, затвердженим рішенням Чернівецької міської ради від 28.02.2007р. №252 та наказом Міністерства культури і туризму України від 16.06.2007р. №661/0/16-07, на території міста Чернівців визначено три історичні ареали, 16 охоронних зон окремо розташованих пам`яток, 13 зон регулювання забудови, 6 зон охоронюваного ландшафту, 15 зон охорони археологічного культурного шару. В межах центрального історичного ареалу площею 550,05 га визначена комплексна охоронна зона пам`яток площею 292,33 га. Таким чином відкориговано межі історико-культурної заповідної території.

Рішенням 35 сесії Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО (29 червня 2011 року, м. Париж) визначено межі буферної зони пам`ятки культурної спадщини, занесеної до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Згідно з положеннями абзацу 27 статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» буферна зона - територія навколо об`єкта всесвітньої спадщини, що забезпечує охорону цілісності та автентичності видатної універсальної цінності цього об`єкта та у межах якої встановлюється відповідний режим використання.

Відповідно до затверджених режимів використання охоронних зон та історичних ареалів міста Чернівців, на території комплексної охоронної зони повністю зберігаються пам`ятки та об`єкти культурної спадщини, забезпечується охорона традиційного характеру середовища, тобто ландшафту, історично сформованих розпланування, парцеляції, забудови, цінних елементів історичного благоустрою.

Відповідно до частини 2 статті 21 (Елементи благоустрою) Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі та ворота відносяться до таких елементів.

Рішенням 34 сесії IV скликання Чернівецької міської ради від 07.07.2005 р. №763 затверджено «Правила використання та забудови території міста Чернівці» та пунктом 7.2 передбачено перелік існуючих і пріоритетних видів забудови та іншого використання території встановлений на основі: 7.2.1. аналізу генерального плану міста, рівня його реалізації, особливостей використання територій, стратегії (за наявності) прогнозу та програми соціально-економічного розвитку міста, Генеральної та регіональної схеми планування території, виявлених в них завдань та напрямків цього розвитку; 7.2.2. ступеня їх відповідності стратегічним завданням створення та підтриманням повноцінного життєвого середовища, високого рівня добробуту городян, ефективного використання конкурентних переваг та підвищення інвестиційної привабливості міста; 7.2.3. необхідності в зв`язку з цим просторового розширення певних існуючих соціально значущих видів забудови (наприклад, житлової відповідної поверховості) та іншого використання території, скорочення або (та) зміни профілю інших, економічно або (та) екологічно неефективних, утворюючих загрози виникнення техногенних аварій.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямовання на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. №3038-VI (далі - Закон №3038-VI).

Статтею 5 Закону №3038-VI передбачено, що програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. Вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Відповідно з ч.1 ст.25 Закону №3038-VI передбачено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, відповідачем та третьою особою не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.92 КУпАП, а саме не надано жодних доказів - генерального плану міста, плану зонування та детальних плані територій, які б підтверджували, що вул. Сковороди, 11, м. Чернівці знаходиться в межах історико-культурної заповідної території м. Чернівці.

Більше того, наданими суду апеляційної інстанції письмовими поясненнями ОСОБА_2 та долученими додатками (листом Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 19.01.2022 №К-2313/0-24/01), підтверджено висновки суду першої інстанції, що ні відповідачем - Адміністративною комісією при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради ні третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управлінням охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, не надано доказів, що вул. Сковороди, 11, м. Чернівці знаходиться в межах історико-культурної заповідної території м.Чернівці, адже за змістом вказаного листа фактично межі земель історико-культурного призначення не визначалися; інвентарізація цих земель не проводилась, а рішення щодо віднесення цих земель в межах міста Чернівців до земель історико-культурного призначення - не приймалось. Тобто, підтверджена бездоказовість оскарженої постанови.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставини, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Положеннями ч.3 ст.286 КАС України регламентовано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.288 КУпАП постанову адміністративної комісії може бути оскаржено у виконавчий комітет відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку щодо задоволення позовних вимог про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради №2 від 10.12.202 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.92 КУпАП та накладення на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним положенням закону рішення відповідає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.