Справа № 758/16062/21
Суддя: Якимець О. І.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Якимець О.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 08 листопада 2021 року серії ЕГА № 497382, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.44-3 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначив, що 08.11.2011 старшим сержантом Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві Дайнеко К.О. було складено постанову ЕГА №497382 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.44-3 КУпАП, у зв`язку з тим, що позивач 08.11.2021 о 08.00 год. перебуваючи у громадському місці, вестибюлі станції метро Контрактова площа під час дії карантину знаходився без засобів індивідуального захисту, що закривають ніс та рот, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.44-3 КУпАП. Постановлено - притягнути громадянина до адміністративної відповідальності та накласти штраф у розмірі 250, 00 грн.

Позивач зазначає, що вважає оскаржувану постанову протиправною та такою що порушує його права, оскільки згідно з абзацом 2 п.3.2 рішення Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28 серпня 2020 року обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України та може встановлюватись виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Таким чином, пп.1 п.2 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 9 грудня 2020 року, яким запроваджена заборона перебування, зокрема в громадських будинках і спорудах, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, перебуває в безпосередній суперечності зі ст.33 Конституції України. Отже, позивач вважає, що він не порушував заборон, передбачених Законами України, відтак складення щодо нього оскаржуваної постанови з накладенням штрафу є неправомірним.

Ухвалою суду від 22.11.2021 позовна заява прийнята для розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ст.ст. 159, 162 КАС України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 6 ст. 162 КАС України.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом з`ясовано, що 08.11.2021 о 09:48 год. старшим сержантом Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві Дайнеко К.О. було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №497382 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою постановлено притягнути позивача до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 250,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 08.11.2021 о 08.00 год. ОСОБА_1 перебуваючи у громадському місці, а саме вестибюлі станції метро Контрактова площа, під час дії карантину знаходився без засобів індивідуального захисту, що закривають ніс та рот, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.44-3 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 9 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-CoV-2» з наступними змінами - на території України встановлено карантин протягом якого забороняється перебування, зокрема в громадських будинках і спорудах без вдягнутих засобів індивідуального захисту, респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч. 2. ст. 44-3 КУАпП - перебування в громадських будинках, спорудах, під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, старшим сержантом Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві Дайнеко К.О. при винесені постанови серії ЕГА №497382 від 08.11.2021 не було наведено доказів, на підставі яких ґрунтується його висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 44-3 КУпАП. Зокрема, відповідачем у справі не подано відзиву та доказів на обґрунтування наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність достатніх доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, враховуючи що обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо), не доведення суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій та законності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Окрім цього, суд звертає увагу, що у оскаржуваній постанові відсутні посилання на конкретні пункти, абзаци нормативно-правового акту, що порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за встановленої відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З цієї ж підстави справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі не доведення наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд скасовує оскаржувану постанову у справі про вчинення адміністративного правопорушення та закриває провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 475,80 грн необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, відповідно до приписів ст. 139 КАС.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 243, 246, 271, 272, 286 КАС, суд, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову старшого сержанта Управління поліції в метрополітені ГУНП України в м. Києві Дайнеко Костянтина Олексійовича серії ЕГА №497382 від 08.11.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 250,00 грн - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

Стягнути з Управління поліції в метрополітені ГУНП України на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигувань суб`єкта владних повноважень судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 475 (чотириста сімдесят п`ять) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 24 січня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець