Справа № 420/26023/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/26023/21

Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В. Дата і місце ухвалення: 26.01.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

(у зв`язку із поданням сторонами заяв про розгляд справи в

порядку письмового провадження, справу розглянуто на підставі

п.2 ч.1 ст.311 КАС України)

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Титор Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Титор Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Титора Дмитра Павловича по ненаданню постанови про закриття кримінального провадження №0000392 згідно запиту на інформацію ОСОБА_1 від 09 грудня 2021 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві, надати ОСОБА_1 копію постанови про закриття кримінального провадження №0000392.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 09.12.2021р. він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із запитом на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому просив надати копію постанови про закриття кримінального провадження №0000392 як заявнику та потерпілому. Однак, листом від 15.12.2021р. за №Ш-4250/зпі/16-01-16/21 директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_2 відмовив в задоволенні запиту з посиланням на те, що для отримання постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_1 слід звернутися з відповідним зверненням в порядку, передбаченому КПК України. Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначає, що ненадання постанови про закриття кримінального провадження є порушенням права позивача на безумовне отримання інформації, надання якої передбачено законом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.01.2022р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 26.01.2022р., з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що позовні вимоги стосувалися визнання протиправною бездіяльності директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Титора Дмитра Павловича по ненаданню постанови про закриття кримінального провадження №0000392. Тобто у спірних правовідносинах йдеться про ненадання постанови, а не відповіді на запит. Однак, всупереч фактичним обставинам, справи суд першої інстанції надавав правову оцінку неіснуючій відмові відповідача у наданні відповіді на запит позивача від 09.12.2021р. на отримання публічної інформації.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено на підставі яких норм КПК України слідчий, у разі нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у межах строку досудового розслідування, набуває правоохоронної функції і видає постанови про закриття кримінального провадження за межами строку досудового розслідування. До того ж, слідчий не є розпорядником інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», він не є ні власником, а ні володільцем матеріалів кримінального провадження, а тому відсилання відповідачем до слідчого для отримання постанови про закриття кримінального провадження є незаконним.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000392 потерпілим, заявником у зазначеному кримінальному провадженні є ОСОБА_1

09 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м.Миколаєві із запитом на інформацію, у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу копію постанови про закриття кримінального провадження №0000392 як заявнику та потерпілому.

Листом від 15.12.2021р. вих. №Ш-4250/ЗПІ/16-01-16/21, за підписом директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Титора Д.П., позивачу надано відповідь, що для отримання постанови про закриття кримінального провадження йому необхідно звернутись з відповідним зверненням в порядку, передбаченому КПК України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача по ненаданню постанови про закриття кримінального провадження №0000392 ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом зумовлено порушенням його прав як запитувача інформації згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації». За висновками суду, з огляду на те, що саме нормами КПК України регулюються питання надіслання постанови про закриття кримінального провадження, а також оскарження бездіяльності слідчого, дії ТУ ДБР у м.Миколаєві щодо відмови позивачу в задоволенні запиту на інформацію від 09.12.2021р. в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» не можуть вважатися протиправними. В свою чергу, бездіяльність слідчого щодо не надіслання постанови про закриття кримінального провадження не може бути предметом судового розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів суду апеляційної погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюються Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 та 2 статті 2 Закону №2939-VI визначено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

З правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що публічною інформацією є наявна відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI).

Статтею 5 Закону №2939-VI визначено шляхи доступу до інформації, а саме: систематичне та оперативне оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями статті 16 Закону №2939-VI, розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно частин 1-2 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб. Перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Зазначеним Законом не передбачено надання роз`яснень з будь-яких питань та надання правової оцінки певним фактам.

Статтею 2 цього Закону визначено, що його дія не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також, на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладених в постанові від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Відтак, положення Закону «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на доступ учасників кримінального провадження до отримання інформації або документів, створених у ході здійснення досудового розслідування.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.60 КПК України заявник має право: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Також, ч.6 ст.284 КПК України передбачено, що копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити.

Отже, КПК України є спеціальним законом, який регулює як порядок надіслання постанови слідчого про закриття кримінального провадження, так і можливість оскарження бездіяльності слідчого.

Колегією суддів встановлено, що спір виник у зв`язку з реалізацією ОСОБА_1 , як заявником та потерпілим в кримінальному провадженні №№0000392, свого права на отримання копії постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження. При цьому, таке право реалізовано позивачем шляхом звернення до відповідача із запитом на інформацію.

Таким чином, враховуючи, що питання надіслання постанови про закриття кримінального провадження регулюються нормами КПК України, тому не надіслання відповідачем копії постанови про закриття кримінального провадження №0000392 ОСОБА_1 у відповідь на його запит на інформацію від 09 грудня 2021 року, поданий в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути визнано протиправним в судовому порядку при розгляді адміністративної справи.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, бездіяльність слідчого щодо не надіслання постанови про закриття кримінального провадження не може бути предметом судового розгляду за правилами адміністративного судочинства. А відтак, надання правової оцінки такій бездіяльності із реалізацією наданих суду повноважень щодо залучення до участі у розгляді справи співвідповідача не може мати місця.

Колегія суддів вважає, що поданий ОСОБА_1 09.12.2021р. запит на інформацію правомірно розглянуто Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», та надано на нього обґрунтовану відповідь.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, як і відсутні підстави для задоволення поданого апелянтом клопотання про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 травня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук