Справа № 460/7459/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/7459/21 пров. № А/857/3177/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року (суддя Гудима Н.С., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/7459/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016 №52594597.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що державний виконавець, вирішуючи питання щодо підстав і порядку винесення постанови про стягнення виконавчого збору у спірному виконавчому провадженні, мав виходити з факту виконання судового рішення. Стверджує, що зважаючи на відсутність фактичного виконання державним виконавцем виконавчого листа в межах виконавчого провадження №52594597, внаслідок повернення даного виконавчого документа стягувачу за його заявою, були відсутні правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 620087,83 грн. відповідно до оспорюваної постанови від 12.10.2016 №52594597. Крім того, вказано, що норми законодавства, що набрали чинності після відкриття виконавчого провадження №52594597 та які передбачають можливість стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, погіршують становище позивача як боржника та відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016 прийнята всупереч чинному законодавству, без урахування всіх обставин справи, що мають значення для її прийняття, є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, його оскаржив відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02 липня 2022 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем в межах вимог Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Позивач будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Протокольною ухвалою суду від 05.05.2022 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебував виконавчий лист №569/7605/15-ц, виданий 03.10.2016 Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 236492 доларів США 88 центів заборгованості за кредитним договором №07-578-КФ-2007 від 20.09.2007 та 67181,55 грн.-пені і 3654,00 грн - судового збору.

04.10.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52594597 з виконання даного виконавчого листа.

12.10.2016 року, в межах виконавчого провадження №52594597, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 620087,83 грн..

В подальшому, 04.03.2021 року АТ "Універсал Банк" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з заявою про припинення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа.

Відтак, 11.05.2021 року, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі вимог п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачаєтьтся з п.3 вказаної вище постанови про повернення виконавчого листа стягувачу від 11.05.2021, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №52594597 від 12.10.2016 виділено в окреме провадження.

В подальшому, 12.05.2021 року, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65384147 з виконання постанови від 12.10.2016 № 52594597 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Не погодившись з постановою державного виконавця від 12.10.2016 №52594597 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець не здійснив будь-яких дій з примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 569/7605/15-ц від 03.10.2016, які призвели б до реальних наслідків, та повернув вказаний виконавчий документ без виконання стягувачу, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на час винесення спірної постанови від 12.10.2016 року, далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно приписів пунктів 1- 6 ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною 9 цієї ж статті обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до приписів статей 40,42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною 3 ст.40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Разом з тим, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

Таким чином, з урахуванням вказаних змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №52594597 від 12.10.2016 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка підлягала примусовому стягненню за виконавчим листом №569/7605/15-ц від 03.10.2016.

Отже, державний виконавець 12.10.2016, визначивши суму виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, фактично застосував норми Закону № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, якого ще не існувало на час прийняття спірної постанови.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням того, що на час прийняття 12.10.2016 державним виконавцем постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору до статті 27 Закону №1404-VІІІ не були внесені Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 зміни, а також беручи до уваги ту обставину, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника жодних коштів за виконавчим листом, то відсутні у відповідача правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн. та оскаржувана постанова про стягнення з позивача виконавчого збору є протиправною, оскільки розмір такого не відповідає вимогам ст. 27 Закону №1404 (в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19.

Також слід зазначити, що в силу положень ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII державний виконавець у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п.1 ч.1 ст.37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Проте, як свідчать матеріали виконавчого провадження такі дії, визначені ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII, державний виконавець не вчиняв. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять.

З приводу фактичного виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 03.10.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вчинялися виконавчі дії, спрямовані на стягнення боргу з позивача, зокрема, державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна, коштів боржника та розшук майна боржника (а.с.78-243).

Разом з тим, вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на стягнення боргу з позивача, зокрема, щодо виявлення та накладення арешту на його майно, мають бути окреслені певним результатом виконання (суму, яку фактично стягнуто у зв`язку із забезпеченням арешту майна, залишок нестягнутої суми), оскільки законодавець на момент початку примусового виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження, у якій вказано про стягнення з боржника також виконавчого збору) чітко визначив, що виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до п.20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі - Інструкція №512/5) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання такого виконавчого документа (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом, оскільки за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Відтак, на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови від 12.10.2016 ВП №52594597 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору обов`язковими умовами для такого стягнення були: 1) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень; 2) фактичне виконання виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, однак розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом. Ключовим в такому випадку є слово "виконання" як реальний наслідок.

Тільки у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.03.2020 у справі № 2540/3203/18, Верховного суду, викладеними у постанові від 28.02.2019 у справі №819/1116/17, від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а, від 14.05.2020 у справі №640/685/19.

Як вбачається зі змісту постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2016, у ній державний виконавець зазначив лише суму виконавчого збору, яку слід сплатити, без наведення будь-яких розрахунків, залишку нестягнутої суми/суми стягнутого виконавчого збору, результатів виконання.

Також доказів вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на фактичне виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц, виданого 03.10.2016 Рівненським міським судом, та/або результатів такого виконання в межах ВП №52594597 (зокрема, але не виключно, відміток державного виконавця про залишок нестягненої суми; відомості про стягнення з боржника боргу чи його частини чи стягнення виконавчого збору), відповідач не надав, в матеріалах виконавчого провадження та матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що державний виконавець не здійснив будь-яких дій з примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №569/7605/15-ц від 03.10.2016, які призвели б до реальних наслідків, та повернув вказаний виконавчий документ без виконання стягувачу, то правових підстав як для визначення суми виконавчого збору в розмірі 620087,83 грн., так і для стягнення з позивача виконавчого збору у відповідача не було.

Відповідач, приймаючи оскаржувану постанову від 12.10.2016 ВП №52594597 про стягнення з позивача виконавчого збору на підставі норм чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону №1404-VIII (ч.2 ст. 27), з розрахунку 10% суми, яка підлягала стягненню за виконавчим документом, без вчинення жодних виконавчих дій, які призвели до фактичного виконання виконавчого листа №569/7605/15-ц від 03.10.2016, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що постанова державного виконавця ВП№52594597 від 12.10.2016 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 620087,83 грн. не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 підставно задоволено повністю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 460/7459/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 11.05.2022