Справа № 460/9371/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/9371/21 пров. № А/857/22553/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року ( суддя Недашківська К.М., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/9371/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, та просив суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 07.05.2019 №0-1716, від 15.04.2020 №0-1716, від 15.04.2020 №0-1716, від 15.03.2021 №0-1716, від 07.09.2021 №0-1716; стягнути з відповідача надмірно сплачену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 114503,05 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 07.05.2019 №0-1716, від 15.04.2020 №0-1716, від 15.04.2020 №0-1716, від 15.03.2021 №0-1716, від 07.09.2021 №0-1716. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з Головного управління ДПС у Рівненській області надмірно сплачену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 114503,05 грн відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, його оскаржив відповідач- Головне управління ДПС у Рівненській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що надіслання оскаржуваних податкових повідомлень- рішень за податковою адресою позивача (докази надіслання долучено позивачем до матеріалів справи, що надані контролюючим органом на запит позивача), доводи позивача щодо неналежності надіслання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є безпідставними та такими що суперечать нормам чинного законодавства. Також зазначає, що відповідно до фактичних обставин справи, ні «будівля автотранспортного цеху літ «Б-3», загальною площею 2103,2 кв.м., ні «караульне приміщення літ «Б-1», загальною площею 29,8 кв.м., відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (долучений позивачем до матеріалів справи) не відноситься до об`єктів передбачених пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме будівель промисловості. Апелянт зазначає, що встановлена нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. А оскільки позивач в 2018, 2019, 2020 році не здійснював промислового виробництва з використанням зазначених будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі він не має. Також зазначає, що позивачем не надано жодного повідомлення про використання нежитлових приміщень у господарській діяльності.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесені податкові повідомлення-рішення: від 07.05.2019 №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 39151,07 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3, загальною площею 2103,2 кв м, по АДРЕСА_1 ; від 15.04.2020 №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 43833,27 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3, загальною площею 2103,2 кв м, по АДРЕСА_1 ; від 15.04.2020 №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 621,78 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: караульне приміщення літ. Б-1, загальною площею 29,8 кв м, по АДРЕСА_1 ; від 07.09.2021 №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 16555,69 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3, загальною площею 2103,2 кв м, по АДРЕСА_1 ; від 15.03.2021 №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 645,08 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: караульне приміщення літ. Б-1, загальною площею 29,8 кв м, по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.07.2021, ОСОБА_1 належали на праві приватної власності об`єкти нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3 загальною площею 2103,2 кв м; підстава для реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; право власності припинено 15.06.2020 договір купівлі-продажу автотранспортного цеху від 15.06.2020 №1171; будівля триповерхова, каркасно-стінова будівля виробничо-складського призначення; караульне приміщення літ. Б-1 загальною площею 29,8 кв м.; підстава для реєстрації: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; право власності припинено 07.05.2021 договір купівлі-продажу від 07.05.2021 №115; караульне приміщення призначене для охорони автотранспортного цеху.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішенняня, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом є підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до Державного Класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: Код 125 - Будівлі промислові та склади клас Будівлі промислові; цей клас включає: - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням; 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості, 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії, 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості, 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості, 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості, 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Зі змісту наведеної норми судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що перелік будівель промисловості не є вичерпним, а визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єктів нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. Так, будівля автотранспортного цеху літ. Б-3 загальною площею 2103,2 кв м будівля триповерхова, каркасно-стінова будівля виробничо-складського призначення; караульне приміщення літ. Б-1 - караульне приміщення призначене для охорони автотранспортного цеху.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані об`єкти нерухомого майна будівлі складають комплекс промислового призначення, придатні для класу будівель промисловості.

Пунктами 30.1., 30.2. статті 30 ПК України передбачено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що питання щодо можливості застосування пільги вирішується обранням критерію функціонального призначення будівлі, а не до суб`єктної належності.

Відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 18.02.2021 у справі №812/1800/18 обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Сама по собі наявність спеціального статусу будівлі, а саме будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягу з ЄДРЮОФОПГФ, позивач, маючи статус суб`єкта господарювання, здійснював такі види економічної діяльності, як 25.99 Виробництво інших металевих виробів, 25.62 Механічне оброблення металевих виробів, 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що набуття позивачем у власність об`єктів нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3 загальною площею 2103,2 кв м будівля триповерхова, каркасно-стінова будівля виробничо-складського призначення; караульне приміщення літ. Б-1 - караульне приміщення призначене для охорони автотранспортного цеху, було здійснене саме з метою провадження основного виду господарської діяльності.

Також, як вбачається з матеріалів справи, конструкція будівлі автотранспортного цеху не дозволяла використовувати таке приміщення і інших цілях, окрім промислового виробництва, що підтверджується фотокартками об`єкта нерухомого майна з архіву прилюдних торгів (а.с. 42-50).

Окрім цього, твердження контролюючого органу, що позивач не подавав до контролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП із зазначенням інформації про об`єкти оподаткування власні чи орендовані судом першої інстанції вірно відхилені, так як можливий факт неподання суб`єктом господарювання повідомлення за формою №20-ОПП є підставою для накладення штрафу чи віднесення платника податків до Критеріїв ризиковості платка податку, проте не є беззаперечним доказом того, що такі об`єкти не використовувалися у власній господарській діяльності.

Підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржуване ППР №0-1716, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 16555,69 грн; щодо об`єкта нерухомого майна: будівля автотранспортного цеху літ. Б-3, загальною площею 2103,2 кв м, по АДРЕСА_1 , сформоване контролюючим органом лише 07.09.2021, що свідчить про порушення відповідачем строку формування ППР до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Також слід зазначити, що зі змісту оскаржуваних ПРР вбачається, що останні надсилалися контролюючим органом за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пунктів 42.1., 42.2. статті 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (пункт 45.1. статті 45 ПК України).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з облікової картки платника податку фізичної особи, зазначено адресу проживання: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, у матеріалах справи міститься витяг з електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 , де зазначено відомості про зареєстровану адресу: АДРЕСА_3 ; дата взяття на облік 27.08.2020 (а.с. 12).

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що контролюючому органу було відомо про факт реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_3 , проте оскаржувані ППР надсилалися за неналежною адресою.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визначення контролюючим органом сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ППР №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, №0-1716, оскільки вказані вище об`єкти нерухомого майна не є об`єктами оподаткування згідно підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача надмірно сплачену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 114503,05 грн, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за оскаржуваними ППР є передчасною, а тому не підлягає до задоволення, оскільки повернення помилково та / або надміру сплачених грошових зобов`язань відбувається за заявою платника податку та за умови наявності надміру сплачених грошових зобов`язань.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 460/9371/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель