Справа № 522/15632/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/15632/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравченка К.В.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року, прийняте у складі суду судді Свиди Л.І. в місті Одеса,по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Одеської міської ради (далі Відповідач-1, ОМР), Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (далі Відповідач-2, Департамент транспорту), в якому просив суд:

- визнати незаконними дії Відповідачів в частині незаконного притягнення Позивача двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж порушення, в порушення ст. 61 Конституції України;

- визнати незаконними дії Відповідачів в частині невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року (№ 947/31338/20) та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року(№ 420/3484/21) в порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 382 КК України, ст. 6, 13 Конвенції;

- стягнути з Відповідачів на користь Позивача моральної шкоди в рівних частинах по 50000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивача незаконно притягнуто двічі до юридичної відповідальності одного виду за теж саме правопорушення двома постановами паркувальника ОСОБА_2 від 21.10.2020 року. До того ж, Позивач зазначив, що подвійне притягнення його до відповідальності пов`язано також з невиконанням Відповідачами рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі № 947/31338/20 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року по справі № 420/3484/21. Окрім того, ОСОБА_1 стверджує про спричинення йому моральної шкоди внаслідок подвійного незаконного притягнення його до юридичної відповідальності одного виду за теж саме правопорушення, яку він просить стягнути з Відповідачів на свою користь в рівних частинах по 50 000 грн..

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 03.09.2021 року по справі № 522/15632/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до ОМР, Департаменту транспорту про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди передано до Одеського окружного адміністративного суду за підсудністю, який надійшов до окружного суду 13.10.2021 року згідно штемпелю вхідної кореспонденції Одеського окружного адміністративного суду № 18896/21 (Том І, а.с. 51, 54).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року прийнято до провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ОМР, Департаменту транспорту про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) по справі№ 522/15632/21 (Том І, а.с. 57-58).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди (Том І, а.с. 175-180).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності та необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не досліджував письмові докази, які були надані ОСОБА_1 , та не керувався ними при ухваленні оскарженого рішення, зокрема, суд не досліджував у своєму рішенні постанову «про адмінправопорушення», яка винесена Департаментом транспорту, як стягувачем штрафу з розрахунковим рахунком департаменту транспорту: UA 015744;

- суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо існування лише однієї постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесеної Департаментом транспорту та зв`язку, як стягувачем штрафу на суму 1 020 грн., проте, на переконання апелянта, Департамент транспорту та зв`язку не має жодного відношення до цієї постанови від 21.10.2020 року «про адмінстягнення», винесеної у формі стрічки, оскільки в цій постанові Департамент транспорту не записаний, як стягувач і не записаний, як юридична особа, яка видала цю постанову;

- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що Департамент транспорту ніякої постанови МАО № 1852253 від 21.10.2020 року не ухвалював, так як постанова винесена Одеською міською радою в формі трамвайного квитка, в якому записано, що ця постанова винесена Одеською міською радою, а в не підписаній (ніким) постанові в форматі А-4 записано, що ця постанова винесена «інспектором паркувальником», а не Департаментом транспорту або Одеською міською радою (органом);

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в постанові «про адмінправопорушення», яка винесена в формі трамвайного квитка (стрічки), зазначено розрахунковий рахунок Одеської міської ради№ НОМЕР_1 , проте інша постанова за цією ж датою та серією і номером у форматі А-4, яка була надіслана Департаментом транспорту до виконавчої служби, зазначено інший розрахунковий рахунокUA 015744, який належить Департаменту транспорту. Тобто, на переконання скаржника, постановою у формі трамвайного квитка (стрічки) від імені Одеської міської ради та постановою у форматі А-4 від імені Департаменту транспорту ОСОБА_1 двічі притягнули до юридичної відповідальності за одне й теж правопорушення, що незаконно;

- суд першої інстанції не встановив, чи виконали або не виконали Відповідачі ухвалу Одеського окружного адміністративного суду судді Харчено Ю.В. від 29.04.2021 року по справі № 420/3484/21, зокрема, суд не витребував справу № 420/3484/21, щоб встановити факт виконання цієї ухвали, проте відмовив у задоволенні позову в цій частині без ніяких мотивів.

Одеська міська рада надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21 жовтня 2020 року о 14 год. 34 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1А, здійснив зупинку, стоянку на перехресті, що суттєво перешкоджало дорожньому руху та створило загрозу безпеці руху. Зазначена подія була зафіксована інспектором з паркування Софіяник В.Л. в режимі фотозйомки (відеозапису)відповідно до статті 2791 КУпАП.

На підставі вищевказаного порушення, інспектором з паркування Софіяник В.Л. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн. на підставі ч. 3 ст. 122 КУпАП (Том І, а.с. 7).

При цьому, як вбачається з вказаної постанови, роз`яснено, що на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу у строк встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органами ДВС (Державної виконавчої служби) буде стягнуто з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 1020 грн. (510 грн. * 2 = 1020 грн.).

30 листопада 2020 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 947/31338/20, яким скасував постанову про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн. на підставі ч. 3 ст. 122 КУпАП. Рішення суду набрало законної сили 11.12.2020 року (Том І, а.с. 8-9).

Разом з тим, 18 січня 2021 року до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява Департаменту транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради (вх. № 641/24-33 від 18.01.2021 року) про примусове виконання постанови інспектора з паркування серії МАО № 1852253 від 21.10.2020 року, у зв`язку з чим 29.01.2021 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64184740 та про арешт коштів боржника (Том І, а.с. 38, 88, 89).

Тобто, на момент реєстрації Державною виконавчою службою заяви Департаменту транспорту із примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення серії МАО № 1852253 від 21.10.2020 року, остання була скасована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

18.03.2021року Державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. винесено постанову по ВП № 64184740 про закінчення виконавчого провадження, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання Постанови Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради серії МАО № 1852253 від 21.10.2020 року про стягнення коштів у розмірі 1020 грн., припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення у зв`язку з винесенням Київським районним судом м. Одеси рішення від 30.11.2020 року по справі № 947/31338/20, яким скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії МАО № 1852253 від 21.10.2020 року. Вказане вбачається з автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиленням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, реєстраційний номер ВП в АСВП: 64184740.

Між тим, ОСОБА_1 вважаючинезаконною та такою, що підлягаю скасуванню постанова Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.01.2021 року ВП № 64184740 «Про арешт грошей боржника», у березні 2021 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом із відповідною вимогою, а також із вимогами про стягнення з Відповідачів матеріальних збитків у розмірі 200 грн з кожної сторони та моральної шкоди у розмірі 4 000 грн. з кожної сторони.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року по справі № 420/3484/21, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.; в іншій частині відмовлено (Том І, а.с. 39-47).

При цьому, за час розгляду справи № 420/3484/21 по суті, Одеським окружним адміністративним судом ухвалою від 29.04.2021 року, зокрема, витребувано з Департаменту транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради надати до суду належним чином засвідчену копію посадової інструкції інспектора з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркування управління розвитку транспортної інфраструктури департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника В.Л., а також докази на підтвердження наявності повноважень Департаменту транспорту, зв`язку та організацій дорожнього руху Одеської міської ради щодо накладення адміністративних стягнень.

Крім цього, у березні 2021 року ОСОБА_1 подано ще позов до Одеського окружного адміністративного суду про визнання незаконною та скасування постанови від 29.01.2021 року про відкриття виконавчого провадження №64184740, стягнення матеріальних збитків у розмірі 1020 грн. та моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року по справі № 420/3743/21 позов ОСОБА_4 задоволено частково; визнано протиправними дії головного державного виконавця Першого Приморського відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. з прийняття до примусового виконання в рамках виконавчого провадження ВП № 64184740 виконавчого документа, який не відповідав вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»; в іншій частині відмовлено (Том І, а.с. 246-258).

Вирішуючи спірні питання, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії Відповідачів щодо подвійного притягнення Позивача до відповідальності в порушення ст. 61 Конституції України, оскільки мале місце порядок виконання однієї постанови за одне порушення з врахуванням термінів на сплату штрафу.

Також, судом першої інстанції відмовлено Позивачу в задоволенні позову в частині визнання незаконними дій Відповідачів в частині незаконного невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року (№ 947/31338/20) та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року (№ 420/3484/21) в порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 382 КК, ст. 6, 13 Конвенції, оскільки такі вимоги фактично стосуються питання повного належного виконання судових рішень, а обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції відмовлено в цій частині з огляду на те, що ці вимоги є похідними вимогами від попередніх, у задоволенні яких відмовлено, тому відсутні підстави для стягнення на користь Позивача моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дії Відповідачів в частині незаконного притягнення Позивача двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж порушення, в порушення ст. 61 Конституції України, судова колегія виходить з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 9 КУпАПвизначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок,

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

При цьому, згідно ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Положеннями ч. 3 ст. 219 КУпАП встановлено, що від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 3 і 6 статті 122, ч.ч.1, 2 та 8 статті 1521 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються статтями 2791 - 2794КУпАП.

Так, згідно з статтею 2791КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу (частина перша).

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1, 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), ч.ч.1, 2 статті 1521 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (частина третя).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (частина п`ята).

Приписами ч. 3 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних правових норм вказує на те, що інспектор з паркування уповноважений притягувати учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Як встановлено з матеріалів справи, постановою інспектора з паркування Софіяник В.Л. від 21.10.2020 року серії МАО № 1852253 по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн. на підставі ч. 3 ст. 122 КУпАП.

При цьому, розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), було здійснено інспектором з паркування Софіяник В.Л. із урахуванням особливостей, визначених статтею 2791КУпАП, про що зазначено у самій постанові.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 2791КУпАП ОСОБА_1 було отримано від інспектора з паркування Софіяник В.Л. саме копію постанови по справі про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020 рокуу формі стрічки.

До того ж, в цій же постанові було роз`яснено, що на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу у строк встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, у порядку примусового виконання цієї постанови органами ДВС (Державної виконавчої служби) буде стягнуто з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 1020 грн. (510 грн. * 2 = 1020 грн.).

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 3001 КУпАП, у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у ч. 1ст. 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у ч. 1 цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

За приписами ч. 2 ст. 308 КУпАП визначено, що у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується, зокрема, подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

В даному випадку, як встановлено колегією суддів та вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року по справі № 420/3743/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року по справі № 420/3484/21, Департаментом транспорту направлено до Державної виконавчої служби постанову по справі про адміністративне правопорушення серії МАО 1852253 від 21.10.2020 року для примусового її виконання та стягнення з ОСОБА_1 подвійного розміруштрафу, зазначеного у постанові, тобто саме 1 020 грн., замість 510 грн.

Таким чином, подвійного притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності не відбулося, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена сплата штрафу:

- в розмірі 50% розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису);

- сплата штрафу протягом місяця в розмірі, зазначеному в постанові;

- сплата штрафу в подвійному розмірі після спливу 30-денного терміну в порядку примусового виконання.

Тобто, розмір штрафу, який підлягає сплаті, залежить від терміну, в який він сплачений.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправних дійВідповідачів щодо подвійного притягнення Позивача до відповідальності в порушення ст. 61 Конституції України, оскільки мало місце порядок виконання однієї постанови за одне порушення з врахуванням термінів на сплату штрафу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання дії Відповідачів в частині невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року (№ 947/31338/20) та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року (№ 420/3484/21) в порушення ст. 1291 Конституції України, ст. 382 КК України, ст. 6, 13 Конвенції;

Як встановлено колегією суддів та вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі № 947/31338/20 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року по справі№ 420/3484/21, що набрали законної сили, та спонукання Відповідачів до виконання цих судових рішень.

При цьому, при зверненні до суду із цим позовними вимогами в цій частині Позивач обґрунтовує їх підстави фактичною незгодою із діями Відповідачів, спрямованих на виконання цих судових рішень.

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 року по справі № 816/2016/17.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Частиною 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як встановлено ст. 1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Судова колегія зауважує, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими Відповідачами на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року по справі № 947/31338/20 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року по справі № 420/3484/21, Позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та після набрання рішенням законної сили звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий адміністративний позов.

Відповідно, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі № 806/2143/15, від 17.04.2019 року по справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 року по справі №295/13613/16, від 22.08.2019 року посправі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 року по справі №802/1933/18-а,від 24.09.2020 року по справі№ 640/15623/19.

Водночас варто враховувати, що за правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 року по справі № 805/1458/17-а, обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України є звернення рішення суду до примусового виконання, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо Позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Оскільки Позивачем заявлені позовні вимоги в цій частині фактично стосуються питання повного та належного виконання рішення Київського районного суду м. Одеси та ухвали Одеського окружного адміністративного суду, що набрали законної сили, тому обраний Позивачем спосіб захисту не усуне юридичний конфлікт та не буде відповідати об`єкту порушеного права, у зв`язку з чим такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій Відповідачів в частині незаконного невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.20 (№947/31338/20) та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.21 (420/3484/21) в порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 382 КК, ст. 6, 13 Конвенції, з яким повністю погоджується колегія суддів.

Щодо позовних вимог простягнення з Відповідачів на користь Позивача моральної шкоди в рівних частинах по 50 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки відсутні підстави для визнання незаконними дії Відповідачів в частині незаконного притягнення Позивача двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж порушення, в порушення ст. 61 Конституції України, а також визнання незаконними дії Відповідачів в частині невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року (№ 947/31338/20) та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 року (№ 420/3484/21) в порушення ст. 129-1 Конституції України, ст. 382 КК України, ст. 6, 13 Конвенції, у зв`язку з чим відсутні підстави також для стягнення на користь Позивача моральної шкоди, так як ці вимоги є похідними від попередніх, у задоволенні яких відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з Відповідачів на користь Позивача моральної шкоди в рівних частинах по 50 000 грн., тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, у задоволенні яких слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що мало місце подвійне притягнення ОСОБА_1 до юридичної відповідальності за одне й теж правопорушення на підставі постанови в формі трамвайного квитка (стрічки) із зазначеним розрахунковим рахунком Одеської міської ради на суму 510 грн. та постанови в форматіА-4 із зазначеним розрахунковим рахунком Департаменту транспортув порядку примусового виконання на суму 1 020 грн., оскільки по-перше мало місце порядок виконання однієї постанови за одне порушення з врахуванням термінів на сплату штрафу у вигляді подвійного його розміру відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП, по-друге розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), було здійснено інспектором з паркування Софіяник В.Л. із урахуванням особливостей, визначених статтею 2791КУпАП, про що зазначено у самій постанові.

Інші твердження ОСОБА_5 щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами по справі, а також ґрунтуються на невірному тлумаченні законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Отже, твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.Є. Зуєва