Справа № 160/1637/22
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
29 квітня 2022 року Справа № 160/1637/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в:
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 в якій просить стягнути з ОСОБА_1 збитки на загальну суму 6350,25грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів, з дня отримання копії даної ухвали, а саме зобов`язано: - надати докази надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів (оригіналу (або засвідченої копії) квитанції про сплату послуг поштового зв`язку, та опису вкладення до цінного листа, складеного працівником відділу поштового зв`язку); - надати до суду оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 2481,00грн.; - надати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважності пропуску таких строків із наданням підтверджуючих доказів.

Вказана ухвала суду не оскаржувалася та відповідно набрала законної сили 31.01.2022р. з моменту її підписання суддею відповідно до ч.2 ст.256 КАС України.

На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої додав квитанцію про сплату судового збору, докази направлення позову з додатками відповідачу. Також позивач надав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач проходив службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03.06.2020 №134, з відповідачем було припинено (розірвано) та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 16 червня 2020р. Близько двох тижнів після звільнення - військовослужбовець здійснював здачу ввіреного та наявного у нього майна служби тилу частини, після чого, 16.06.2020 було здійснено перерахунок суми заборгованості та створено звіряльну відомість результатів інвентаризації необоротних активів, відповідно до якої сформовано довідку нестач майна продовольчої служби тилу, яке числиться за відповідачем, загальна сума якої склала 24087,00 грн. В період з переддня виключення зі списків частини - 02.06.2020 було проведено роз`яснювальну бесіду з відповідачем щодо необхідності відшкодування ним суми невідшкодованих збитків. під час якої останній запевнив, що усвідомлює важливість виплати завданих збитків державі, заявивши, що зобов`язується відшкодувати завдані збитки добровільно, у зв`язку з чим 03.06.2020р. самостійно звернувся із рапортом до командира частини з проханням відшкодувати частину суми завданих збитків. 03.06.2020р. із відповідача було відшкодовано частину завданих державі збитків у сумі 17736,76 грн. Проте, в період з 17.06.2020 по теперішній час відповідачем не здійснювалось відшкодування завданих державі збитків в повному обсязі, а саме - не було відшкодовано 6350,24 грн. Крім того, позивач посилається на введений на території України карантин, у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID-19.

Розглянувши подану заяву позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, суд приходить наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач проходив службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 03.06.2020 №134, з відповідачем було припинено (розірвано) та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 16 червня 2020р.

Таким чином, у позивача виникло право на звернення до суду з цим позовом 17.06.2020 з наступного дня після виключення відповідача зі списків особового складу військової частини.

Крім того, в позовній заяві позивач сам зазначає, що станом на 02.06.2020р. було встановлено нестачу переданого відповідачу майна продовольчої служби на суму 30964,00грн., яка частково була сплачена відповідачем в добровільному порядку.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Водночас з позовною заявою позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку лише 21.01.2022р., тобто з пропуском тримісячного строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування у цій категорії спорів процесуальних строків звернення до суду, передбачених КАС України, викладена у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 825/1463/16, від 26 січня 2021 року у справі № 620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі № 140/6315/20, від 24 червня 2021 року у справі № 420/4099/20.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеєр проти Бельгії).

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України") також вказав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 300/1411/19 зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Аналізуючи вказані норми Закону, суд зазначає, що відповідач не належить до осіб визначених у ч.ч.2, 3, 4 ст.10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у зв`язку з чим, вказані норми не застосовуються до відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, як зазначає сам позивач, 03.06.2020р. відповідачем відповідно рапорту було відшкодовано частину завданих державі збитків у сумі 17736,76 грн., залишок становить 6350,24грн., що також підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 №6/36/11-3 від 19.01.2021р.

Таким чином, позовною заявою та доданими матеріалами підтверджується факт не сплати збитків відповідачем в добровільному порядку з червня 2020р. (03.06.2020р.), а до суду із даним позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку 21.01.2022 року (більше ніж півтора року з моменту виникнення обставин), тобто з пропуском встановленого тримісячного строку.

Суд вважає безпідставними твердження позивача, що строк звернення до суду слід відраховувати з 25.12.2021р. як день коли відповідач перестав добровільно відшкодовувати збитки (не виходити на зв`язок), оскільки як зазначено вище, добровільна сплата відповідачем фактично не здійснювалася жодного разу з моменту звільнення (червень 2020р.), доказів протилежного позивачем не надано.

Щодо посилання позивача на введений на території України карантин, у зв`язку з поширенням коронавірусу COVID-19, суд зазначає наступне.

Згідно п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Разом з тим, доказів неможливості звернення до суду із даним позовом у визначений строк саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином позивачем не надано. Крім того, дана позовна заява подана до суду засобами поштового зв`язку, що в свою чергу не позбавляло можливості звернутися до суду таким же чином під час дії карантину.

Позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку звернення до суду та не надано доказів на підтвердження їх наявності.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи не визнання судом поважними підстави пропуску строку звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду, позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:
У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення збитків повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити позивачу, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя Н.В. Турлакова