Справа № 500/7398/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7398/21 пров. № А/857/2450/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/7398/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною,-

суддя в 1-й інстанції Чепенюк О.В.,

час ухвалення рішення 04.01.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 04.01.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розміру 56 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи слідчим, старшим помічником прокурора та прокурором;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74 % суддівської винагороди, визначеної у довідці Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 за № 01-17/69/2020, з 19.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум та стажу роботи, який дає таке право: навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Івана Франка - 01.09.1981 по 16.02.1986 - тривалість стажу 02 роки 02 місяці 23 дні; роботи слідчим прокуратури Жидачівського району Львівської області з 17.02.1986 по 31.07.1989 - тривалість стажу 03 роки 06 місяців 15 днів; роботи старшим помічником прокурора Миколаївського району з 01.08.1989 по 27.03.1990 - тривалість стажу 7 місяців 27 днів; роботи прокурором Перемишлянського району Львівської області з 28.03.1990 по 13.07.1993 - тривалість стажу 02 роки 09 місяців 16 днів; роботи суддею Тернопільського обласного суду з 21.07.1993 по 26.08.2001 - тривалість стажу 08 років 01 місяць 06 днів; роботи суддею апеляційного суду Тернопільської області - з 27.08.2001 по 28.12.2016 - тривалість стажу 15 років 04 місяці 02 дні, тобто 32 роки 06 місяців 29 днів стажу, із розрахунку 50 % + 24 % (12 х 2).

Позовні вимоги мотивовані неправильним визначенням органом Пенсійного фонду України під час проведення перерахунку довічного грошового утримання позивача відсоткового значення, а саме застосовано 56 % замість 74 % суддівської винагороди, через не зарахування окремих періодів до стажу роботи. Так, відповідач зробив перерахунок довічного грошового утримання позивача (судді у відставці) враховуючи лише 23 роки суддівського стажу та без зарахування половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду роботи слідчим, старшим помічником прокурора та прокурором. Усього стаж роботи позивача, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 32 роки 06 місяців 29 днів, що складає 74 % (50 % за 20 років стажу + 12 років стажу х 2) суддівської винагороди при обчисленні довічного грошового утримання судді.

Позивач посилається на положення частини четвертої статті 43 Закону України Про статус суддів № 2862-XII від 15.12.1992, чинної на день призначення його на посаду судді, яка визначала роботу, яка зараховується до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, статтю 1 Указу Президента України від 10.07.1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 за №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді в частині зарахування до стажу судді половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Також ОСОБА_1 вказує на судові рішення постановлені за його позовами щодо перерахунку довічного грошового утримання. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/7398/21 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розміру 56 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періодів роботи слідчим прокуратури, старшим помічником прокурора та прокурором.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі довідки Тернопільського апеляційного суду від 04.03.2020 за № 01-17/69/2020 з урахуванням фактично виплачених сум та стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: половини строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Ів.Франка з 01.09.1981 по 16.02.1986, роботи слідчим прокуратури Жидачівського району Львівської області з 02.03.1987 по 31.07.1989, роботи старшим помічником прокурора Миколаївського району з 01.08.1989 по 27.03.1990, роботи прокурором Перемишлянського району Львівської області з 28.03.1990 по 13.07.1993, роботи суддею Тернопільського обласного суду з 21.07.1993 по 26.08.2001, роботи суддею апеляційного суду Тернопільської області з 27.08.2001 по 28.12.2016.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, суддівський стаж ОСОБА_1 становить 23 роки, що дає право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 56 % суддівської винагороди судді (50 % + 2 % за кожний рік понад 20). Стаж роботи на посаді судді позивача визначався відповідно до статті 137 Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ. Згідно з вимогами вказаної норми відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду роботи слідчим, старшим помічником прокурора та прокурором.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/7398/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого залежить від правильного обчислення стажу роботи на посаді судді.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

21.01.2020 відповідачем проведено перерахунок довічного грошового утримання позивача виходячи з розрахунку 90 відсотків від розміру суддівської винагороди, що склало 53064,99 грн (а.с.34).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2021, яке набрало законної сили 23.02.2021, у справі №500/4121/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки, виданої Тернопільським апеляційним судом №01-17/69/2020 від 04.03.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Тернопільського апеляційного суду №01-17/69/2020 від 04.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с.10-13).

22.02.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 19.02.2020 в розмірі 56 % суддівської винагороди працюючого судді, його розмір становить 110060,72 грн (а.с.35).

З матеріалів справи вбачається, що органом Пенсійного фонду до спеціального стажу, що дає право на щомісячне грошове утримання судді, включено лише період перебування ОСОБА_1 на посаді судді, що разом складає 23 роки.

Позивач вважає, що при розрахунку стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, та обчисленні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді Головним управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не враховано половину періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду роботи слідчим, старшим помічником прокурора та прокурором.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

На час виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VI), в редакції чинній до 28.03.2015, який прийнято та діяв на час роботи позивача суддею, також містив бланкетну норму стосовно визначення стажу роботи на посаді судді.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ Про статус суддів (далі - Закон №2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів №584/95 від 10.07.1995 передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині четвертій статті 43 Закону України Про статус суддів половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд зазначає, що вказаними вище положеннями в сукупності було чітко передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією з цього питання, викладеною у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17 та від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, 24.03.2020 у справі №559/512/17 та від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Як не заперечується сторонами, органом Пенсійного фонду до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно такі періоди роботи:

з 21.07.1993 по 26.08.2001 на посаді судді Тернопільського обласного суду - 8 років 01 місяць 06 днів;

з 27.08.2001 по 28.12.2016 на посаді судді Апеляційного суду Тернопільської області 15 років 04 місяці 02 дні (а.с.9, 21).

Усього 23 роки 05 місяців 08 днів.

Разом з тим, як вбачається з відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 10.08.1979, він з 01.09.1981 по 16.02.1986 навчався у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. Івана Франка.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , він

з 17.02.1986 по 01.03.1987 був стажистом на посаді слідчого прокуратури Жидачівського району Львівської області;

з 02.03.1987 по 31.07.1989 працював слідчим прокуратури Жидачівського району Львівської області;

з 01.08.1989 по 27.03.1990 працював старшим помічником прокурора Миколаївського району;

з 28.03.1990 по 13.07.1993 працював прокурором Перемишлянського району Львівської області року (а.с.8).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, шо відповідачем при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За таких обставин, до спеціального стажу роботи позивача, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, крім роботи на посаді судді (23 роки 5 місяців 08 днів), належить враховувати половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 2 місяці 23 дні) та роботу на посадах слідчого, старшого помічника прокурора та прокурора (з 02.03.1987 по 13.07.1993 - 6 років 4 місяці 12 днів).

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі № 500/7398/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 10.05.2022 року