Справа № 160/25506/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
14.12.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій з урахуванням уточнень від 18.01.2022, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, із розрахунку стажу роботи, що дає судді ОСОБА_1 право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання - 32 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку стажу роботи, що дає судді ОСОБА_1 право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання - 32 роки, починаючи з 11.09.2021 року.
03 лютого 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що спеціальний стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 24 роки 4 місяця 27 днів, загальний відсоток щомісячного довічного грошового утримання складає 58 відсотків. Відповідачем зазначено, що оскільки ст. 135 Закону №2453-VI та ст. 137 Закону № 1402-VIII, не передбачене зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження військової служби, то для зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді для обчислення місячного довічного грошового утримання строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, немає законних підстав. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 у період з 24.02.1997 по 20.06.2001 працював суддею Арбітражного суду Дніпропетровської області, а в період з 21.06.2001 по 10.09.2021 суддею Господарського суду Дніпропетровської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.09.2021 № 1960/о/15-21 позивача звільнено з посади судді Господарського суду Дніпропетровської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді №3 від 14.09.2021 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст. 137 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ зі змінами, внесеними Законом України від 12.07.2018 року № 2509, до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи, вимоги щодо якого визначені законом та надає право для призначення на посаду судді (станом на 24.02.1997 року стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше трьох років), в тому числі зараховано службу в лавах Радянської армії та навчання в Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого, всього стаж судді складає 32 роки 06 днів.

21.10.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.10.2021 року № 98 позивачу призначено пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) - щомісячне довічне грошове утримання судді відставці у розмірі 58% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 №2453-УІ "Про судоустрій і статус суддів". Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на час призначення складає 74561 грн 32 коп. Розрахунок проведений виходячи із 24 років 4 місяця 27 днів стажу судді.

21.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 58% на 74% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, оскільки відповідачем протиправно не зараховано календарний період: проходження строкової військової служби (2 роки 19 днів); половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 4 місяці 29 днів); стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, які вимагалися Законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду (3 роки).

Листом від 09.12.2021 № 43649-35033/П-01/8-0400/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що оскільки у відповіді на звернення ОСОБА_1 міститься конфіденційна інформація, відповідь направлена на поштову адресу, зазначену в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 . Однак, позивачем такої відповіді отримано не було.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Суд зауважує, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Так, на момент виходу позивача у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці питання обчислення розміру відсоткового значення утримання відносно суддівської винагороди регламентовано нормами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (надалі за текстом - Закон № 1402).

Статтею 142 Закону України №1402 передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1 ) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року: 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до статті 116 Закону № 1402-V1II суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1402 -VІІІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (в редакції Закону від 16.11.1995 року) якою передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишньою СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

При цьому, відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній надень призначення на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ, втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Із системного аналізу вказаних нормативних актів встановлено, що до стажу роботи на посаді судді, шо дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується також половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 по справі № 21-6664а15.

Із трудової книжки, диплому та військового квитка позивача встановлено, що з 15.05.1986 по 10.06.1988 позивач проходив строкову військову службу (стаж 2 роки 19 днів); з 01.09.1988 по 30.06.1993 навчався за денною формою в Національному юридичному університету імені Я.Мудрого; з 11.02.1992 по 27.05.1993 працював юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий»; з 02.06.1994 по 06.01.1995 працював головним юрисконсультом відділу зовнішніх економічних зв`язків і експортно-імпортних поставок Дніпропетровського державного обласного підприємства по виробничому і матеріально-технічному забезпеченню «Дніпроагротехсервіс»; з 06.01.1995 по 21.02.1997 працював юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий».

Суд відзначає, що згідно з частиною 2 ст. 137 Закону № 1402-УІІІ (в редакції, яка діє з 05.08.2018) вказано, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №1402-УІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до ст. 137 Закону №1402-VIІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена Законом та надає право для призначення на посаду судді.

Така правова позиція покладена в основу рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.11.2018, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18, постанові від 19.06.2018 по справі №243/4458 17.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів КАС ВС та зазначила, що частину 2 статті 137 Закону України №№1402-VIІІ (у редакції, яка діє з (05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Зазначена норма закону призвела до покращення правового становища суддів, оскільки дозволила зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Як встановлено судом, з 24.02.1997 позивач працював суддею Арбітражного суду Дніпропетровської області.

Станом на 24.02.1997 року діяла редакція Конституції України, ч. 3 ст. 127 якої передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою: - редакція Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, ч. 1 ст. 7 якого було передбачено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Таким чином, у період з 28.06.1996 до 05.07.2001 вимоги, визначені Законом № 2862-ХІІ, не відповідали вимогам, встановленим Конституцією України.

Частиною третьою статті 127 Конституції України (у редакціі у період з 28.06.1996 до 05.07.2001) визначалося, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Одночасно статтею 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції у період з 28.06.1996 до 05.07.2001) передбачалося, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і. як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

У разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. Наприклад, у випадку суперечності норм закону га Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України (ч. 3 ст. 7 КАС України).

Тобто, на момент призначення позивача вперше на посаду судді положеннями Конституції України була визначена вимога, яка надавала право для такого призначення за наявності стажу роботи у галузі права не менш як три роки.

Судом встановлено, що позивач на час зайняття посади судді вперше (1997 рік) мав стаж роботи у галузі права не менше 3 років, зокрема, шляхом врахування стажу роботи на посадах: з 11.02.1992 по 27.05.1993 - юрисконсульт в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий», з 02.06.1994 по 06.01.1995 -головний юрисконсульт відділу зовнішніх економічних зв`язків і експортно-імпортних поставок Дніпропетровського державного обласного підприємства по виробничому і матеріально-технічному забезпеченню «Дніпроагротехсервіс», з 06.01.1995 по 21.02.1997 - юрисконсульт в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» (всього стаж 3 роки 01 місяць 11 днів), а отже зазначений стаж роботи має бути зарахований при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді, в межах трьох років стажу роботи юрисконсультом.

Таке правозастосування узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року (справа № 9901/2/19), від 30 травня 2019 року (справа № 9901/805/18).

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, строкової військової служби та три роки стажу роботи у галузі права, які вимагаються законом для призначення судді вперше, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1986 року по 10.06.1988 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1988 року по 30.06.1993 року, роботу юрисконсультом з 11.02.1992 по 27.05.1993 року, робота головним юрисконсультом з 02.06.1994 року по 06.01.1995 року, роботу юрисконсультом з 06.01.1995 року по 21.02.1997 року.

Тобто, стаж роботи позивача на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 32 років 06 днів, що також підтверджено розрахунком стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді №3 від 14.09.2021 року, виданого Господарським судом Дніпропетровської області.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду навчання та проходження строкової військової служби, три роки у галузі права є протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, а наведені доводи не були спростовані відповідачем.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1986 по 10.06.1988, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1988 по 30.06.1993 та три роки стажу роботи у галузі права, які вимагаються законом для призначення судді вперше.

Таким чином, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: половини строку навчання у Національному юридичному університеті ім.Я.Мудрого - 2 роки 4 місяці 29 днів; період проходження строкової військової служби - 2 роки 19 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, які вимагалися Законом для призначення на посаду судді, станом на дату призначення на посаду та який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці три роки.

Разом з тим, належним способом захисту права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді: строкову військову службу з 15.05.1986 по 10.06.1988, тривалість стажу 2 роки 19 днів; половину навчання за денною формою в Національному юридичному університету імені Я.Мудрого з 01.09.1988 по 30.06.1993, тривалість стажу 2 роки 4 місяця 29 днів; роботу юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» з 11.02.1992 по 27.05.1993, тривалість стажу 3 місяці 16 днів; роботу головним юрисконсультом відділу зовнішніх економічних зв`язків і експортно-імпортних поставок Дніпропетровського державного обласного підприємства по виробничому і матеріально-технічному забезпеченню «Дніпроагротехсервіс» з 02.06.1994 по 06.01.1995, тривалість стажу 07 місяців 04 дні; роботу юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» з 06.01.1995 по 21.02.1997, тривалість стажу 02 роки 01 місяць 11 днів, всього, тривалість стажу 3 роки 01 місяць 11 діб та здійснити з 11.09.2021 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 32 роки, з урахуванням виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 78, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: половини строку навчання у Національному юридичному університеті ім.Я.Мудрого - 2 роки 4 місяці 29 днів; період проходження строкової військової служби - 2 роки 19 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права, які вимагалися Законом для призначення на посаду судді, станом на дату призначення на посаду та який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: робота юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» - 3 місяці 16 днів; робота головним юрисконсультом відділу зовнішніх економічних зв`язків і експортно-імпортних поставок Дніпропетровського державного обласного підприємства по виробничому і матеріально-технічному забезпеченню «Дніпроагротехсервіс» -07 місяців 04 дні; робота юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» - 2 роки 01 місяць 11 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді:

- строкову військову службу з 15.05.1986 по 10.06.1988, тривалість стажу 2 роки 19 днів;

- половину навчання за денною формою в Національному юридичному університету імені Я.Мудрого з 01.09.1988 по 30.06.1993, тривалість стажу 2 роки 4 місяця 29 днів;

- роботу юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» з 11.02.1992 по 27.05.1993, тривалість стажу 3 місяці 16 днів;

- роботу головним юрисконсультом відділу зовнішніх економічних зв`язків і експортно-імпортних поставок Дніпропетровського державного обласного підприємства по виробничому і матеріально-технічному забезпеченню «Дніпроагротехсервіс» з 02.06.1994 по 06.01.1995, тривалість стажу 07 місяців 04 дні;

- роботу юрисконсультом в Дослідно-насінницькому радгоспі «Науковий» з 06.01.1995 по 21.02.1997, тривалість стажу 2 роки 01 місяць 11 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 11.09.2021 перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 32 роки, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2022 року.

Суддя Олена ЦАРІКОВА