Справа № 160/1551/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2022 року Справа № 160/1551/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
24.01.2022 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романов Валерій Петрович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича, в якому просить суд:
- визнати відмову начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича надати інформацію представнику ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романову Валерію Петровичу про долю виконавчих проваджень - протиправною;
- зобов`язати начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича надати інформацію представнику ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романову Валерію Петровичу про долю виконавчих проваджень: щодо ОСОБА_1 згідно виконавчого листа у справі № 2а-157/11 від 08.02.2012 р. (державна пенсія у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія у розмірі 50% від мінімальної пенсій за віком з 20.04.2010 р.); щодо ОСОБА_3 згідно виконавчого листа у справі № 2а-3848/11 р. від 30.04.2014 р. (державна та додаткова пенсії з 11.02.2011 р.); щодо ОСОБА_2 згідно виконавчого листа у справі № 2а-453/11 р. від 19.03.2013 р. (державна та додаткова пенсії з 24.06.2010 р. по 16.10.2015р.); щодо ОСОБА_2 згідно виконавчого листа у справі № 2а-75/2010 р. від 12.12.2013 р. (державна та додаткова пенсії з 10.09.2008 р. по 24.06.2010 р.).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2022 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 15.04.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
В позовній заяві серед учасників справи в якості третьої особи зазначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Проте, в порушення ч.2 ст.49 КАС України, заяви про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до позову не подано, у позові не зазначено на яких підставах третю особу належить залучити до участі у справі та не зазначено, яким чином рішення у справі може вплинути на її права, інтереси або обов`язки. Тому, судом не вирішувалось питання щодо залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до участі у справі в якості третьої особи.
01.04.2022 року від начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого він зазначає, що заяви про надання інформації про долю виконавчих проваджень не можуть вважатись такими, що були подані уповноваженою особою, оскільки додана до них копія довіреності на представника не була належним чином засвідчена нотаріально. Інформуючи представника позивачів, Головне управління наголосило, що надання інформації також можливе у разі надання належним чином засвідченої копії довіреності від імені усіх стягувачів зазначених у заяві 21.10.2021 року. Тобто фактично не відмовило у задоволенні заяви, а доклало усіх зусиль для надання роз`яснень для повторного звернення. Наголошує, що жодною довіреністю, котрі були надані представником Романовим В.П. не передбачено право представника засвідчувати копії документів для подальшого звернення в органи державної влади. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2022 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
02.05.2022 року на електронну адресу суду від представника позивачів надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із доводами відповідача. Так, відповідач вказує, що звернення до суду в порядку та у спосіб визначений законом з метою захисту своїх інтересів абсолютне право особи, так особа може вчиняти такі дії від імені іншої особи у порядок і спосіб що не заборонений законом. Проте звертаючись до державного органу для отримання інформації орган державної влади наділений розглядати такі звернення від представників, лише у спосіб передбачений законом відповідно до ст. 19 Конституції України. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він є, а також щодо інших осіб встановлених законом. Тобто порядок звернення особи до суду і порядок звернення до ГУ ДКСУ у Дніпропетровської області є різними. Але таке твердження, на думку позивача, не відповідає українському законодавству. Позивач вважає, що надав всі необхідні документи для підтвердження своїх повноважень, тому на його дуку, відмова відповідача надати інформацію про долю виконавчих проваджень є протиправною. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 року клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романова Валерія Петровича про закриття провадження відносно ОСОБА_3 у справі задоволено та закрито провадження у справі №160/1551/22 за позовом ОСОБА_3 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області письмовий відзив на позив на адресу суду не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.10.2021 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романов Валерій Петрович звернувся до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича з заявою щодо долі виконавчих проваджень, згідно ст. 40 Конституції України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР, в якій просив: надати інформацію про виконання вимог згідно виконавчих листів у справах: № 2а-3571/2011 року від 19.12.2012 року, № 2а-157/11 від 08.02.2012 року № 2а-89/11 року від 21.12.2012 року, № 2а-222/10 року від 10.03.2010 року, № 2а-33/2008 від 03.05.2019 року, № 2а-3848/11 року від 30.04.2014 року, № 2а-562/13 року від 14.04.2011 року, № 2а-453/11 року від 19.03.2013 року, № 2а-75/2010 року від 12.12.2013 року, № 2а-4949/2011 року від 23.01.2014 року, № 2а-72/13 року від 25.04.2013 року, № 2а-2093/2011 року від 22.05.2013 року; н6адати інформацію про перерахунок грошей згідно виконавчих листів у справах: № 2а-3571/2011 року від 19.12.2012 року, № 2а-157/11 від 08.02.2012 року, № 2а-89/11 року, від 21.12.2012 року, № 2а-222/10 р. від 10.03.2010 року, № 2а-33/2008 від 03.05.2019 року, № 2а-3848/11 року, від 30.04.2014 року, № 2а-562/13 року від 14.04.2011 року, № 2а-453/11 року від 19.03.2013 року, № 2а-75/2010 року від 12.12.2013 року, № 2а-4949/2011 року, від 23.01.2014 року, № 2а-72/13 року від 25.04.2013 року, № 2а-2093/2011 року від 22.05.2013 року на особисті рахунки: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; надати інформацію про причини затримки з виконанням вимог згідно виконавчих листів у справах: № 2а-3571/2011 року від 19.12.2012 року, № 2а-157/11 від 08.02.2012 року, № 2а-89/11 року від 21.12.2012 року, № 2а-222/10 року від 10.03.2010 року, № 2а-33/2008 року від 03.05.2019 року, № 2а-3848/11 року від 30.04.2014 року, № 2а-562/13 року від 14.04.2011 року, № 2а-453/11 року від 19.03.2013 року, № 2а-75/2010 року від 12.12.2013 року, № 2а-4949/2011 року від 23.01.2014 року, № 2а-72/13 року від 25.04.2013 року, № 2а-2093/2011 року від 22.05.2013 року; надати інформацію чому працівники ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області погоджуються з перерахунком пенсій, зроблених ГУ ПФУ в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з порушенням вимог виконавчих листів, невиконуючи судові рішення, і вступаючи у кримінальну змову.
До вказаної заяви представником позивачів ОСОБА_13 було долучено, зокрема копію довіреності ОСОБА_1 ОСОБА_13 від 27.09.2019 року та копію довіреності ОСОБА_2 ОСОБА_13 від 10.01.2019 року.
Позивачі вважають протиправною відмову відповідача в наданні відповіді на заяву їх представника, у зв`язку з чим, звернулися до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктами 1, 8 розділу III Порядку № 388/5:
звернення, запити на отримання публічної інформації, що надійшли до Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції від Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни, жінок, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня», розглядаються першими керівниками Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції особисто; відповідь за результатами розгляду звернень громадян, запитів на отримання публічної інформації обов`язково надається заявнику тим органом, який його отримав.
Відповідно до пунктів 2-4 розділу IV цього Порядку:
звернення громадян розглядаються та вирішуються у строк не більше одного місяця з дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх надходження;
якщо в місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, за рішенням керівництва Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення, до завершення раніше визначеного строку виконання;
загальний строк вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Як вбачається зі ст. 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Статтею 20 Закону 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
З матеріалів справи встановлено, що представник позивачів 21 жовтня 2021 року звернувся до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича з заявою щодо долі відповідних виконавчих проваджень, яка надійшла до відповідача 26.10.2021 року.
Дана заява представника позивача за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону № 393/96-ВР.
Отже, фактично заяву ОСОБА_13 від 21.10.2021 року, якого уповноважили позивачі вчиняти ряд дій, не було досліджено по суті з приводу надання інформації про долю відповідних виконавчих проваджень, з причин не засвідчення нотаріусом копії посвідченої нотаріусом довіреності на ім`я Романова В.П.
Щодо ненадання до заяви від 21.10.2021 року представником позивачів копії довіреності засвідченої нотаріально, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про нотаріат», вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.
Згідно з підпунктом 10 статті 34 Закону засвідчення вірності копій документів і виписок з них покладається на нотаріусів.
Визначення довіреності міститься у частині третій статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва.
За Конституцією України особа може діяти у порядку та у спосіб, що не заборонений законом, а органи державної влади - навпаки, лише у спосіб, що передбачений законом.
Відповідно до положень статті 238 ЦК представник (у тому числі і за довіреністю юридичної особи) може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
Зважаючи на вищевикладене, у разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.
Аналогічна правова позиція щодо відсутності обов`язку засвідчення копії довіреності на представництво нотаріусом, що видав довіреність міститься в постанові від 04.12.2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/5500/18.
Так, у вказаній постанові по справі № 826/5500/18 Велика Палата Верховного Суду дослідила питання належного посвідчення довіреностей, наданих до суду представником та зазначила, зокрема, про таке.
Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.
Визначаючи чи у законний спосіб здійснено засвідчення копії довіреності, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду. У разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.
Тлумачення положень статті 59 КАС України в протилежному аспекті, на думку Великої Палати Верховного Суду, є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду слід вважати підтвердженими повноваження представника на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.
Отже, представник вправі подавати копію довіреності на підтвердження своїх повноважень, така копія довіреності може бути засвідчена ним самостійно, але беззаперечним є той факт, що в такому разі копія довіреності має бути засвідчена, зокрема, представником самостійно.
Також Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
Верховний Суд наголосив, що під час вирішення питання відповідності копії документу, що підтверджує повноваження представника, вимогам ст. 59 КАС України слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) доказів щодо повноважень особи, яка засвідчила копію довіреності.
Аналогічні правові позиції також викладено у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 826/9584/18, від 31 липня 2019 року у справах № 140/123/19, № 760/3444/19, від 18 січня 2019 року у справі № 826/2795/18, від 11 листопада 2020 року у справі № 813/4805/17, від 11 лютого 2021 року у справі № 640/9407/19 та в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 0340/1909/18.
Доводи начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича, що порядок звернення особи до суду і порядок звернення до ГУ ДКСУ у Дніпропетровської області є різними судом спростовуються вищенаведеним змістом постанов Верховного Суду та чинним законодавством, оскільки предметом дослідження Верховним Судом було саме питання належного посвідчення довіреностей, наданих представником, що за аналогією права може бути застосованим у правовідносинах, що виникли в межах даної справи.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з метою уникання зайвого формалізму щодо відсутності в матеріалах заяви доказів щодо повноважень особи, яка засвідчила копію довіреності та враховуючи відсутність прямих застережень у довіреності ОСОБА_1 Романову В.П. від 27.09.2019 року та довіреності ОСОБА_2 Романову В.П. від 10.01.2019 року щодо заборони засвідчувати копію такої довіреності, дії щодо відмови розглянути по суті заяву представника позивачів від 21.10.2021 року з причин не засвідчення нотаріусом копії довіреності представника є протиправними.
Щодо суб`єкта владних повноважень, чиї дії призвели до порушення прав позивача, слід зазначити таке.
Органи Державної казначейської служби України у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України та зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, що передбачені діючим законодавством України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положення про Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області затверджене наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року № 120 (у редакції наказу Державної казначейської служби України 10.05.2018 року № 141) Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної казначейської служби України.
Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України.
Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученням Прем`єр міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученням Міністра фінансів України, його першого заступника та заступників, наказами казначейства, дорученнями Голови Казначейства актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 13 Положення про Головне управління, Начальник Головного управління Державної казначейської служби України:
- здійснює керівництво Головним управлінням казначейства, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;
- організовує та забезпечує виконання Головним управлінням Казначейства Конституції та законів України. Постанов Верховної Ради України, прийнятих відповдіно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра, наказів Міністерства фінансів України, доручень Міністра, його першого заступника та заступників, наказів Казначейства, доручень Голови Казначейства, розпоряджень місцевої державної адміністрації;
- вносить Голові Казначейства пропозиції щодо пріоритетів роботи Головного управління Казначейства і шляхів виконання покладених на нього завдань, подає на затвердження попередньо погоджені із головами відповідних місцевих державних адміністрацій плати роботи Головного управління Казначейства й управлінь Казначейства (річні, піврічні);
- звітує перед Головною Казначейства про виконання покладених на Головне управління Казначейства завдань та планів роботи;
- здійснює добір кадрів у Головному управлінні Казначейства;
- організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників;
- призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників Головного управління Казначейства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників);
- затверджує положення про структурні підрозділи Головного управління Казначейства та посадові інструкції працівників;
- порушує перед Головою Казначейства питання про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, а також щодо заохочення та притягнення їх до відповідальності;
- розподіляє обов`язки між своїми заступниками;
- підписує накази Головного управління Казначейства;
- здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.
Так, дії та бездіяльність державного органу або його працівника (державного службовця) можуть бути оскаржені особою, яка вважає, що її права порушено.
Статтею 40 Конституції України передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 23 Закону України Про центральні органи виконавчої влади накази центрального органу виконавчої влади або їх окремі положення можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Так, законодавчо не виокремлено поняття суб`єкта владних повноважень та посадових осіб, котрі відповідають за дії чи бездіяльність органу державної влади, оскільки такий суб`єкт являє собою організацію осіб під керівництвом встановленим законодавчо.
Враховуючи викладене, належним відповідачем в даній справі є саме Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області розглянути по суті заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Романова Валерія Петровича від 21.10.2021 року.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича надати інформацію представнику ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - Романову Валерію Петровичу про долю виконавчих проваджень, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
На час розгляду цієї справи відповідач заперечує право позивача на отримання відповіді на заяву від 21.10.2021 року, подану уповноваженою особою Романовим В.П. на підставі копії довіреності засвідченою самим представником, а не нотаріусом, однак, питання щодо наявності в розпорядженні відповідачів запитуваної інформації у межах цієї справи відповідачем та судом не досліджувалось, у зв`язку із тим, що по суті заява від 21.10.2021 року розглянута не була, а тому вимоги позивачів в цій частині є передчасними. Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд вважає достатнім для відновлення порушених прав позивачів зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Романова Валерія Петровича про долю виконавчих проваджень від 21.10.2021 року, яка надійшла 26.10.2021 року, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем не надано до суду належних доказів правомірності відмови у розгляді по суті заяви представника позивачів від 21.10.2021 року.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Флісака Ігоря Ярославовича, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області розглянути по суті заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Романова Валерія Петровича від 21.10.2021 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна