Справа № 300/5425/21
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2022 р. справа № 300/5425/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2021 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання зарахувати до стажу роботи в шкідливих умовах праці періоди: навчання у професійно-технічному училищі №6, роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім, проходження військової служби, роботи у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз; зобов`язання призначити та виплачувати з 29.04.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком № 2.

29.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

08.11.2021 Івано-Франківський окружний адміністративний суд, ухвалою, залучив до даної адміністративної справи Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області як другого відповідача, розгляд справи ухвалив розпочати з початку, направив Головному управлінню Пенсійного фонду України в Львівській області копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що з досягненням відповідного пенсійного віку звернувся із заявою та відповідними документами за призначенням йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, орган Пенсійного фонду України не зарахував до стажу роботи в шкідливих умовах праці, підтверджені трудовою книжкою, періоди навчання з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, а також не зарахував до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999, та відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 12.05.2021 № 06 відмовлено позивачу у призначенні з підстав відсутності у нього пільгового стажу. Згідно даних сервісного центру страховий стаж позивача становить 31 рік 5 місяців. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не врахований жоден період роботи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області правом подання відзиву не скористалося.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.09.1981 до 23.02.1983 навчався в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області, де закінчив повний курс технічного училища за професією електромонтер по ремонту і обслуговуванню електрообладнання, що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 .

Під час навчання позивача направлено на роботу в Виробниче об`єднання «Сланцехім», м. Кохтла-Ярве, Естонської РСР, де наказом №712-к, позивача прийнято з 16.08.1982 на роботу у Виробниче об`єднання «Сланцехім», на посаду прибориста 2-го розряду в цех контрольно- вимірювальних приборів та автоматики виробництва мінеральних добрив.

27.04.1983 на підставі наказу за №345 позивач звільнений з роботи у зв`язку з призивом до військової служби у Збройних Силах Радянської армії.

З 12.05.1983 до 17.05.1985 позивач проходив строкову службу в Радянській армії, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 .

Після звільнення зі служби в Радянській армії, 12.08.1985, на підставі наказу №671 позивач прийнятий на роботу у Виробниче об`єднання «Сланцехім», на посаду приборист 4-го розряду в цех контрольно-вимірювальних приборів та автоматики виробництва мінеральних добрив.

01.08.1987 наказом №371 позивача переведено на посаду слюсар 5-го розряду в цех контрольно-вимірювальних приборів та автоматики виробництва мінеральних добрив.

31.08.1990 позивача, на підставі наказу №594, звільнено з роботи за власним бажанням в зв`язку із зміною місця проживання.

21.09.1990 на підставі наказу №170-к позивач прийнятий на роботу у Нафтогазовидобувне управління (НГВУ) «Муравленконафта» виробничого об`єднання «Ноябрьскнафтогаз» на посаду слюсара по контрольно-вимірювальних приборах і автоматиці цеху підготовки та перекачуванню нафти, де працював до 08.04.1999.

Вказані обставини підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 .

Відповідно до відомостей органу Пенсійного фонду України позивачу, серед іншого, зараховано до його загального стажу роботи період навчання у навчальному закладі з 01.09.1981 до 23.02.1983, період роботи позивача в Виробничому об`єднанні Сланцехім з 24.02.1983 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, період проходження служби в Радянській армії з 12.05.1983 до 17.05.1985, період роботи в НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999 (з 21.09.1990 до 02.01.1991 3 місяці 12 днів, з 03.01.1991 до 06.07.1993 2 роки 6 місяців 4 дні, з 07.07.1993 до 01.09.1993 1 місяць 25 днів, з 02.09.1993 до 08.04.1999 5 років 7 місяців 7 днів).

07.05.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом за № 48382 від 01.06.2021, повідомило позивача про те, що в результаті розгляду його заяви від 07.05.2021 та доданих до неї документів прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з статтею 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з тих підстав, що згідно з поданих позивачем документів та даними системи персоніфікованого обліку його страховий стаж складає 31 рік 5 місяців. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не врахований жоден період роботи. Питання пенсійного забезпечення осіб, які працювали на території України та Естонії вирішується згідно з законодавством кожної з держав з урахуванням положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010. При призначенні в Україні пенсії, зокрема, на пільгових умовах, пільговий (спеціальний) страховий стаж, набутий на території Естонії, не враховується. Тому, для врахування до стажу роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 2 періодів роботи з 16.08.1982 до 27.04.1983, з 12.08.1985 до 31.08.1990 у ВО Сланцех (м. Кохтла- Ярве, Естонська Республіка) немає законних підстав.

Позивач, вважаючи відмову у зарахуванні до його стажу роботи в шкідливих умовах праці періоди: навчання у професійно-технічному училищі №6, роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім, проходження військової служби, роботи у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз та в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком № 2 протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Предметом даного адміністративного позову є відмова органу Пенсійного фонду України у зарахуванні до стажу роботи в шкідливих умовах праці період навчання позивача з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім (Естонська РСР) з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, в НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999, та відмова в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, відповідно пункту до 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постанов Кабінету Міністрів України за №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами виникає та можливе лише у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній відповідних записів.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд встановив, що трудовою книжкою серії НОМЕР_3 та вказаними довідками підтверджено період навчання позивача в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби в Радянській армії з 12.05.1983 до 17.05.1985, період роботи в Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, в НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999.

Суд, вирішуючи питання відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача періоди його роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім (Естонська РСР), встановив, що орган Пенсійного фонду України визнає факт роботи позивача в Естонській РСР протягом періоду з 24.02.1983 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, які відповідач самостійно зарахував до загального стажу роботи позивача. Однак, стверджує, що відповідно до Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010 набутий позивачем стаж на території Естонської республіки не враховується при призначенні пенсії в Україні. Так за спірний період пенсія призначається за законодавством Естонської Республіки.

Щодо такого твердження суд зазначає, що відповідно частини 2 статті 5 даної Угоди, якщо цією Угодою не передбачено інше, то на особу, яка здійснює трудову діяльність на території однієї Сторони, поширюється законодавство тієї Сторони, де здійснюється трудова діяльність, незалежно від того, на території якої Сторони особа проживає.

Згідно з частиною 4 статті 5 цієї ж Угоди на зазначених у частинах 2 і 3 цієї статті осіб, які здійснюють трудову діяльність або здійснюють підприємницьку діяльність на території обох Сторін, поширюється законодавство Сторони проживання.

Відповідно до статті 6 вказаної Угоди, якщо право на пенсію виникає на підставі законодавства однієї Сторони без урахування страхового стажу, набутого на підставі законодавства іншої Сторони, то відповідна Сторона призначає пенсію тільки за страховий стаж, набутий на підставі свого законодавства, незалежно від проживання на території однієї із Сторін (частина 1).

Якщо право на пенсію виникає в результаті підсумовування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж, набутий відповідно до законодавства кожної із Сторін, за умови, що інша Сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж. Кожна із Сторін нараховує і виплачує пенсію на підставі фактичного страхового стажу, набутого на її території, якщо цією Угодою не передбачено інше (частина 2).

Якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються. Якщо згідно із вищезазначеним законодавством будь-якої із Сторін право на пенсію не виникає, то при призначенні пенсії ці періоди враховуються на загальних підставах (частина 3).

При призначенні пенсії компетентні установи кожної із Сторін обчислюють страховий стаж та доходи тільки відповідно до свого національного законодавства (частина 8).

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05 жовтня 2010 року, суд зазначає, що ця Угода, ратифікована Законом України за № 3990 від 02.11.2011, в той час, як між учасниками даної справи виник спір щодо зарахування стажу, набутого в період роботи на території СРСР, зокрема Естонської РСР. Орган Пенсійного фонду України не навів доводів, які б свідчили, що зазначені в такій Угоді правила поширюються також на особливості врахування страхового стажу, набутого в період роботи на території Естонської РСР.

Крім того, Преамбулою Угоди зазначено, що Сторонами цієї Угоди є Україна та Естонська Республіка, тобто незалежні держави, утворені після розпаду СРСР у 1991 році. Разом з тим, позивач не працював у Естонії як незалежній державі, відтак, на переконання суду, застосування положень зазначеної Угоди є помилковим та суперечить положенням статті 58 Конституції України.

Зокрема, стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України) (абзаци перший-четвертий пункту 5 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22,243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13 травня 1997 року №1-зп/1997).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№29979/04) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 3 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05 жовтня 2010 року вона застосовується до осіб, на яких поширюється або поширювалось законодавство відповідної Сторони, зазначене у статті 2 цієї Угоди.

У свою чергу статті 2 вказаної Угоди передбачає, що вона застосовується, зокрема, до такого законодавства: в Україні до законодавства, яке регулює загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; в Естонській Республіці до законодавства, яке регулює державне пенсійне страхування.

Таким чином, для поширення на спірні правовідносини положень Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05 жовтня 2010 року відповідач зобов`язаний був довести, що на позивача в Естонській Республіці поширюється законодавство, яке регулює державне пенсійне страхування.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 1 статті 6 вказаної Угоди, встановлене ним правило стосується тих періодів роботи, які визнаються страховим стажем, що дає право на пенсію, за законодавством виключно однієї зі сторін: виключно за законодавством України або виключно за законодавством Естонської Республіки.

Натомість період роботи позивача на території Естонської РСР зарахований органом Пенсійного фонду України до страхового стажу за законодавством України.

За вказаних обставин пункт 1 статті 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05 жовтня 2010 року не може бути застосований в якості підстави для виключення відповідного періоду зі страхового стажу позивача в Україні.

Важливим для вирішення спору, що виник між сторонами цієї справи є те, чи отримує позивач пенсію на території Естонської Республіки у зв`язку з наявністю в нього стажу. Водночас на даний час відсутні відомості про те, чи є такий стаж достатнім для призначення пенсії за законодавством Естонської Республіки та чи скористався позивач правом на отримання пенсії на території вказаної держави.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд вважає протиправною відмову органу Пенсійного фонду України у зарахуванні до стажу роботи позивача спірного періоду роботи позивача на території Естонської РСР.

Вирішуючи питання зарахування до пільгового стажу оскаржуваних періодів роботи позивача у Виробничому об`єднанні Сланцехім (Естонська РСР), то суд зазначає, що відповідно до архівної довідки адміністрації естонської компанії Viru Keemia Grupp від 12.03.2020 за № 01-09/74 позивач працював у Виробничому об`єднанні Сланцехім імені Леніна міста Кохтла-Ярве, Естонія, з 16.08.1982 до 27.04.1983 на посаді прибориста 2-го розряду автоматики і засобів вимірювання технологічного обладнання цеху контрольно-вимірювальних приладів і автоматики заводу азотних добрив та з 12.08.1985 до 31.08.1990 працював прибористом і слюсарем в цесі контрольно-вимірювальних приладів і автоматики заводу азотних добрив, де був зайнятий повний робочий день і повний робочий тиждень (5 днів) у виробництві аміаку, що дає право на пільгову пенсії Список № 2, розділ IV пункт 5 відповідно Постанови правління Естонської Республіки № 206 від 19.07.1992.

Таким чином, період роботи позивача у Виробничому об`єднанні Сланцехім імені Леніна міста Кохтла-Ярве, Естонія, з 16.08.1982 до 27.04.1983 на посаді прибориста 2-го розряду автоматики і засобів вимірювання технологічного обладнання цеху контрольно-вимірювальних приладів і автоматики заводу азотних добрив та з 12.08.1985 до 31.08.1990 на посаді прибориста і слюсарем в цесі контрольно-вимірювальних приладів і автоматики заводу азотних добрив, дає право позивачу на пільгову пенсію Список № 2.

Щодо періодів роботи в НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999 зазначає наступне.

Відповідно до довідки за № 51 від 17.03.1999 позивач працював слюсарем по контрольно-вимірювальних приладів і автоматики 6 розряду цеху автоматизації виробництва Нафтогазодобувного управління «Муравленковськнефть», вахтовим методом, з 21.09.1990 до 08.04.1999, де був зайнятий повний робочий день на пільговій роботі. Дана професіє відноситься до числа шкідливих і дає право для оформлення пенсії на пільгових умовах по Списку №2. Тривалість роботи вахти 30 днів, враховуючи літній день, дні відпочинку 30 днів, враховуючи літній день щомісячно. Факти відпрацьований час в НГДУ «Муравленковскнефть» - 1504 робочих дня, що складає 4 роки 01 місяць 14 днів. Місцевість відноситься до районів Крайньої Півночі. Рік роботи іде рік за півтора.

Згідно з відомостями органу Пенсійного фонду України позивачу зараховано до його загального стажу роботи періоди роботи в НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999, а саме: з 21.09.1990 до 02.01.1991 3 місяці 12 днів, з 03.01.1991 до 06.07.1993 2 роки 6 місяців 4 дні, з 07.07.1993 до 01.09.1993 1 місяць 25 днів, з 02.09.1993 до 08.04.1999 5 років 7 місяців 7 днів. Однак, не зараховано ці періоди роботи до пільгового стажу.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Розділ ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України за № 22-1 від 25.11.2005, встановлює документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 якого, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР за № 148 від 10.02.1960 передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожен рік роботи в районах Крайної Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайної Півночі зараховується за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

З аналізу вказаних норм права, суд зазначає, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі за № 302/662/17-а.

Відповідно до довідки за № 18/1/276 від 17.05.2021 позивач працював повний робочий день в Нафтогазодобувного управління «Муравленковськнефть» на посаді слюсара по контрольно-вимірювальних приладів з 21.09.1990 до 08.04.1999 і цей стаж роботи дає право на пільгову пенсію згідно Списку №2.

Як наслідок, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стаж період роботи позивача в Нафтогазодобувного управління «Муравленковськнефть» на посаді слюсара по контрольно-вимірювальних приладів з 21.09.1990 до 08.04.1999.

Суд, розглядаючи вимоги про зарахування до стажу роботи в шкідливих умовах праці період навчання позивача з 01.09.1981 до 15.08.1982 та період проходження ним військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно з частиною першою статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановив суд, позивач з 01.09.1981 до 23.02.1983 навчався в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області. Під час навчання його направлено на роботу в Виробниче об`єднання «Сланцехім», м. Кохтла-Ярве, Естонської РСР та прийнято з 16.08.1982 на роботу у Виробниче об`єднання «Сланцехім», на посаду прибориста 2-го розряду в цех контрольно- вимірювальних приборів та автоматики виробництва мінеральних добрив, яка дає право на пільгову пенсію. 27.04.1983 на підставі наказу за №345 позивач звільнений з роботи у зв`язку з призивом до військової служби у Збройних Силах Радянської армії. З 12.05.1983 до 17.05.1985 позивач проходив строкову службу в Радянській армії. Після звільнення зі служби в Радянській армії, 12.08.1985, на підставі наказу №671 позивач прийнятий на роботу у Виробниче об`єднання «Сланцехім», на посаду приборист 4-го розряду в цех контрольно-вимірювальних приборів та автоматики виробництва мінеральних добрив.

Як наслідок, з аналізу норм статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», статті 8 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» період навчання позивача та період перебування на військовій службі підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

При цьому, суд зазначає, що Висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.02.2020 у справі за № 520/15025/16-а, провадження 11-1207апп19, встановлено, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи встановлені обставини, суд встановив, що при зверненні позивача, 17.05.2021, за призначенням пенсії на пільгових умовах у нього був наявний необхідний вік, загальний страховий стаж та пільговий стаж, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання зарахувати до стажу роботи в шкідливих умовах праці періоди: навчання у професійно-технічному училищі №6, роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім, проходження військової служби, роботи у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз; зобов`язання призначити та виплачувати з 29.04.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за Списком № 2, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 даного Кодексу у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, обираючи належний спосіб відновленого порушеного права позивача та враховуючи положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту у даній справі є визнання протиправною відмову Головного Головне управління Пенсійного фонду в Львівській області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області зарахувати період навчання позивача в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.05.2021 з врахуванням періоду навчання позивача в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області з 01.09.1981 до 15.08.1982, періоду проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999, зарахованих до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 даного Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, позивач, згідно з квитанцією за № 0.0..1 від 14.09.2021, підтвердив сплату судового збору на суму 908 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області частину сплаченого судового збору в розмірі 454 гривні, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 9, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (вулиця Митрополита Андрея, будинок 10, місто Львів, індекс 79016, ) у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) період навчання в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про призначення пенсії від 07.05.2021, з врахуванням періоду навчання в Технічному училищі №6 м. Калуша Івано-Франківської області з 01.09.1981 до 15.08.1982, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 17.05.1985, періоди роботи у Виробничому об`єднанні Сланцехім з 16.08.1982 до 27.04.1983 та з 12.08.1985 до 31.08.1990, у НГВУ Муравленконафта виробничого об`єднання Ноябрьскнафтогаз з 21.09.1990 до 08.04.1999, зарахованих до пільгового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, ) частину сплаченого судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.