Справа № 759/24068/21
Суддя: Кириленко Т. В.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24068/21

пр. № 2-а/759/11/22

11 травня 2022 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (адреса: 04128, м. Київ, вул. Стеценка, 19/91, оф. 14) про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО № 4910020 від 16.10.2021 про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.2021 року інспектором патрульної поліції у м. Києві Саєнком Д.В. винесено постанову серії ЕАО № 4910020 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності стало те, що вона керувала транспортним засобом без номерного знаку, чим порушила п 2.9 «в» ПДР України.

Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні докази вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Так, позивачка зазначила, що керувала автомобілем Alfa Romeo Giullia, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому було встановлено номерну пластину типу 1 на задній центральній частині автомобіля та номерну пластину типу 7-2 на передній правій частині автомобіля.

Таким чином, позивачка стверджує, що під час складання оскаржуваної постанови на її автомобілі було встановлено дві номерні пластини « НОМЕР_1 », що знаходились спереду та ззаду, та, хоч і були дещо зміщені по осі симетрії автомобіля, у зв`язку з його конструктивними особливостями, однак вони не були закриті іншими предметами, які б перешкоджали чи утруднювали їх ідентифікацію, не були перевернуті чи неосвітлені, а тому, на думку позивачки, відсутні будь-які порушення нею вимог п. 2.9. «в» ПДР України.

У зв`язку з цим позивачка просить суд скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності - закрити та здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу запропоновано надати відзив, позивачу - відповідь на відзив (а.с. 20-21).

23.12.2021 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Поліщук М.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що доводи позивачки про наявність під час складання оскаржуваної постанови на її автомобілі передньої номерної пластини не відповідають дійсності. Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського Саєнка Д.В., який виносив оскаржувану постанову, водійка перебуває за кермом, у той час, як пасажир авто тримає номерний знак в руках та пояснює працівникам поліції неможливість його встановлення через конструктивні особливості авто. Таким чином представник відповідача стверджує, що вказана постанова була винесена інспектором патрульної поліції правомірно та у відповідності до положень ПДР України та КУпАП (а.с. 27-33).

24.01.2022 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Пустовий Б.В. подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що порушення п. 2.9 «в» ПДР України має місце лише у разі керування транспортним засобом без встановлених номерних знаків, у той же час матеріали справи не містять жодних відомостей, які б доводили факт керування позивачкою її транспортним засобом. Крім того ставить під сумнів приналежність доданого представником відповідача до вказаної постанови, а також зазначає, що доказ подано з порушенням ч. 2 ст. 99 КАС України (а.с. 38-39).

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 16.10.2021 року інспектором поліції Саєнком Д.В. винесено постанову серія EAО № 4910020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн (а.с. 5).

Підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності стало те, що вона керувала транспортним засобом Alfa Romeo Giullia, д.н.з. НОМЕР_1 без державного номерного знаку, чим порушила п 2.9 «в» ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до абз. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.9. «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно до ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила користування», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, установлено типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків, зокрема для транспортних засобів усіх типів, які призначено для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та підлягають державній реєстрації та обліку: автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадро циклів, трициклів та інших прирівняних до них транспортних засобів, самохідних машин, причепів та напівпричепів.

Розділом ІІ ДСТУ 4278:2019 визначено габаритні розміри номерних знаків, розділом ІІІ - вимоги до інформаційного змісту.

Кількість знаків на автомобілях визначено пунктом 4.1 ДСТУ 4278:2019, де зазначено, що їх має бути два.

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу 8 Наказу МВС від 02.03.2021 року № 166 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» кількість знаків на автомобілях повинна становити два знаки.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У позовній заяві позивачка зазначає про відсутність належних та допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення ним ПДР відповідними доказами.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського Саєнка Д.В., де задокументовано процес винесення оскаржуваної постанови, чітко вбачається відсутність переднього номерного знаку на транспортному засобі позивачки, при цьому позивачка ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля, а чоловік, який є пасажиром авто, тримає плитку із номерним знаком « НОМЕР_1 » в руках та пояснює поліцейському проблему відсутності конструктивної можливості прилаштувати дану плитку спереду автомобіля та повідомляє про факт замовлення та очікування платформи для цього (а.с. 37).

Доводи представника позивача про те, що даний відеозапис не стосується оскаржуваної постанови та є неналежним доказом суд не приймає до уваги, оскільки на вказаному відеозаписі судом ідентифіковано автомобіль Alfa Romeo Giulliа та позивачку, яка підтвердила факт керування транспортним засобом без номерного знаку у зв`язку з відсутністю технічної можливості для його кріплення, повідомила на вимогу поліцейського свої особисті дані, зокрема адресу проживання.

Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху, є належним доказом, якщо в постанові є посилання на даний доказ.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17.

З наявної в матеріах справи оскаржуваної постанови від 16.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зазначено в пункті 7, що до постанови додаються: Аа881 (а.с. 5 ).

Тому, відомості, які містяться в відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який доданий відповідачем до відзиву є належним доказом, який приймається судом до уваги, оскільки на ньому міститься процесуальна послідовність винесення постанови та обставини, які мали місце після зупинки траспортного засобу Alfa Romeo Giullia, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивачки 16.10.2021р. на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп.

При цьому суд критично ставиться до пояснення представника позивачки у відповіді на відзив стосовно недоведеності факту керування позивачкою зазначеним автомобілем, оскільки на дослідженому відеозаписі позивачка перебуває за кермом автомобіля, а у розмові з поліцейськими не спростовує факт керування автомобілем.

Позивачкою було додано до позовної заяви фотознімки зазначеного вище автомобіля Alfa Romeo Giullia, д.н.з. НОМЕР_1 без зазначення дати, часу та їх геолокації, на якому ззаду та спереду встановлено номерні пластини « НОМЕР_1 » (а.с. 6,7).

Однак, суд не приймає до уваги вказані фотознімки в якості доказу наявності на транспортному засобі позивачки під час винесення оскаржуваної постанови державного номерного знаку, оскільки його відсутність 16.10.2021р. зафіксована відеозаписом з боді камери поліцейського.

А тому з врахуванням встановленого в судовому засіданні суд вважає, що дії позивачки спрямовані на уникнення відповідальності за порушення ПДР України.

Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

При цьому суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 ст.ст. 30, 31 Закону України «Про дорожній рух» передбачено основні вимоги до виробництва і торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери.

Конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, та має бути відображена в нормативно-технічній документації на транспортні засоби.

Транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Згідно з ст. 29, 33 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Суд також звертає увагу на приписи ст. 37 Закону України «Про дорожній рух», якими передбачено підстави для заборони експлуатації транспортних засобів.

Так, забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Експлуатація транспортних засобів також забороняється в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до призначення.

Відтак, позивачка при експлуатації транспортного засобу зобов`язана забезпечити відповідність його технічного стану, зокрема, наявність номерних знаків у відповідності до вимог нормативно-правових актів, в іншому випадку експлуатація транспортного засобу забороняється.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції її прав під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя. Відсутність факту правопорушення позивачка доводить своїми ж поясненнями. Натомість, відповідач, в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, надав докази своїх заперечень. Зокрема, відео фіксація, яка здійснювалась під час виявлення факту вчинення правопорушення та підтверджує факт правопорушення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 251, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення,статтями 2,3,5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (адреса: 04128, м. Київ, вул. Стеценка, 19/91, оф. 14) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.В.Кириленко