Справа № 120/1029/22-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2022 р. Справа № 120/1029/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу недоплаченої пенсії, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою від 24.02.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, хоча копія ухвали про відкриття провадження отримана ним 18.03.2022, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на вище викладене, на думку суду, наявні підстави для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, окрім іншого, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю громадян у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах.

При цьому, як слідує із матеріалів справи, внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії позивача становив 4966,40 грн. Крім того, доплату в сумі 34399,96 грн., що виникла внаслідок проведеного перерахунку на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011, виплачено в серпні 2011 року.

Разом із тим, позивач зазначає, що станом на травень 2019 року йому не виплачено заборгованість з виплати пенсії в сумі 451500,00 грн.

Як наслідок, 07.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому заборгованість по виплаті державної та додаткової пенсії, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах за період з 01.08.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 451500,00 грн.

Листом від 04.01.2022 відповідач повідомив позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI, розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року на виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року та приписами якої визначені інші розміри доплати до пенсії, додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 39, 50, 54 Закону №796-ХІІ відповідно.

Таким чином, 23.07.2011 року є датою припинення права на виплату пенсії згідно судового рішення.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до положень статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, постановою Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, окрім іншого, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці провести перерахунок та виплату різниці в державній та додатковій пенсії ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, захворювання якого пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю громадян у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 25.10.2010 року до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах.

Як слідує із матеріалів справи, внаслідок проведеного перерахунку розміру пенсії позивача становив 4966,40 грн. Крім того, доплату в сумі 34399,96 грн., що виникла внаслідок проведеного перерахунку на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 виплачено позивачу в серпні 2011 року. Відповідні обставини позивачем не заперечуються.

Разом із тим, позивач зазначає, що станом на травень 2019 року йому не виплачено заборгованість з виплати пенсії в сумі 451500,00 грн.

07.12.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому заборгованість по виплаті державної та додаткової пенсії, як особі з інвалідністю ІІІ групи, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижчому шести мінімальних пенсій за віком до припинення права на отримання державної та додаткової пенсії у зазначених розмірах за період з 01.08.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 451500,00 грн.

Листом від 04.01.2022 відповідач повідомив позивача про те, що Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року № 3491-VI, розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнений пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року на виконання пункту 7 Закону № 3491-VI Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року та приписами якої визначені інші розміри доплати до пенсії, додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 39, 50, 54 Закону №796-ХІІ відповідно.

Таким чином, 23.07.2011 року є датою припинення права на виплату пенсії згідно судового рішення.

При цьому, як зазначив відповідач у листі від 04.01.2022, з вересня 2011 року розмір пенсії відповідача був приведений у відповідність до норм чинного законодавства та становив 1460,77 грн.

Суд наголошує, що відповідні дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії відповідача у зв`язку з прийняттям КМ України постанови №745 не є предметом оскарження у даній справі.

До того ж, як слідує із листа відповідача від 04.01.2022, після вересня 2011 року позивачу двічі проводився перерахунок його пенсії, зокрема:

- в лютому 2012 року згідно поданої ним заяви про перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати в зоні відчуження на підставі довідки №02-14/1439 від 24.05.2012 (розмір пенсії зріс до 2273,70 грн.);

- з 01.07.2019 у зв`язку з прийняттям постанови КМ України №543 від 26.06.2019.

При цьому, дії щодо проведення таких перерахунків також не є предметом оскарження у даній справі.

В той же час, слід зазначити, що з моменту проведення перерахунку пенсії позивача з 23.07.2011 зупинилось виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, а відтак, жодної заборгованості по виплаті пенсії у позивача не виникло, адже пенсія відповідно до даного судового рішення позивачу не нараховувалась.

До того ж, в лютому 2012 року позивач особисто звернувся до відповідача з приводу перерахунку його пенсії із врахуванням заробітної плати в зоні відчуження на підставі довідки №02-14/1439 від 24.05.2012.

Крім того, частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, зокрема, Європейським судом з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» зауважено, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Дані положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

У справі «Великода проти України» від 03.06.2014 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

У даному рішенні Суду зазначено, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Так, у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин Європейський суд з прав людини зазначив, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії, припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Сухобоков проти Росії» від 13.04.2006 р. зазначено, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач протиправно припинив його право на отримання пенсії згідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниця від 18.05.2011 по справі №2-а-3327/11, як на підставу для задоволення даного позову.

До того ж, як уже було зазначено судом вище, відповідні дії відповідача не є предметом оскарження у даній справі.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог даного позову та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 13.05.2022.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна