Справа № 120/915/22-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 р. Справа № 120/915/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2022 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (далі Городківська сільська рада) про визнання протиправним та скасування рішення 13 сесії 8 скликання Городківської сільської ради № 16 від 23.11.2021, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, землі запасу, кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0803.

Позовні вимоги обґрунтовуються незаконністю оскаржуваного рішення і порушенням права позивача на отримання в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства.

Так, позивач зазначає, що відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою з посиланням на те, що вказана на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена в масиві, зарезервованому для створення громадського пасовища. Однак, як вважає позивач, оспорюване рішення прийняте з непередбачених законом підстав, а тому підлягає скасуванню. При цьому позивач наголошує, що надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою є лише одним з етапів у процедурі приватизації земельної ділянки та не означає позитивного рішення про її надання у власність особи.

Одночасно з пред`явленням позовної заяви позивач заявив клопотання про його звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що розмір належного до сплати судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній рік. На підтвердження своїх доводів позивач надав відомості щодо себе з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 рік. Відтак просив суд врахувати його скрутне матеріальне становище та звільнити від сплати судового збору за подання адміністративного позову у цій справі.

Ухвалою суду від 31.01.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

14.02.2022 від представника позивача, адвоката Бондара В.Б., надійшло клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9750,00 грн.

15.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що рішенням 10 сесії Городківської сільської ради 8 скликання від 06.08.2021 № 15 земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0803 площею 6,6 га за межами с. Городківка зарезервовано під громадське пасовище.

23.11.2021 відбулося засідання постійної комісії сільської ради з питань житлово-комунального господарства та комунальної власності, містобудування, земельних відносин та охорони природи, на якому було розглянуто питання про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідно до поданого клопотання. За результатами розгляду цього питання комісією вирішено рекомендувати винести на розгляд сесії ради проєкт рішення про відмову у наданні такого дозволу, оскільки бажана для заявника земельна ділянка розміщена в масиві земель, призначених для створення громадського пасовища.

Відповідач зауважує, що 19.01.2022 на виконання рішення № 15 від 06.08.2021 на адресу Городківської сільської ради надійшла заява від уповноваженої особи від власників худоби про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,6 га з кадастровим номером :03:003:0803 для створення громадського пасовища. Найближчим часом така заява буде розглянута на сесії ради, відтак в процесі формування цієї земельної ділянки буде змінено її цільове призначення "для сінокосіння і випасання худоби".

Відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним і таким, що прийняте з передбачених законом підстав, тоді як отримання позивачем дозволу на виготовлення проєкту землеустрою на бажану для нього земельну ділянку не призведе до набуття права власності на неї, оскільки розроблений позивачем проєкт землеустрою не може бути затверджений в силу норм ст. 47 Закону України "Про охорону земель".

Одночасно з відзивом на позовну заяву відповідач заявив клопотання про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін.

Ухвалою суду від 12.03.2022 вказане клопотання залишено без задоволення.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 09.11.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, землі запасу, площею 6,6 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0803, що розташована на території Городківської сільської ради (за межами населеного пункту).

До клопотання позивач додав викопіювання з Публічної кадастрової карти із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки, а також копії паспорта та РНОКПП.

Рішенням 13 сесії 8 скликання Городківської сільської ради № 16 від 23.11.2021 позивачу відмовлено у наданні вказаного дозволу у зв`язку з тим, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка зарезервована для створення громадського пасовища відповідно до рішення 10 сесії 8 скликання Городківської сільської ради від 06.08.2021 № 15 "Про резервування земельних ділянок під громадські пасовища на території Городківської сільської ради".

Позивач не погоджуються із законністю вказаного рішення та вважає його протиправною відмовою у наданні йому дозволу на розробку проєкту землеустрою.

Вдаючись до оцінки спірних правовідносин та встановлених обставин справи, суд керується такими мотивами.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 18 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як видно з матеріалів справи, позивач вирішив скористатися своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та з цією метою звернувся до Городківської сільської ради з клопотанням про надання про надання йому дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території Городківської сільської ради (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0803.

Під час розгляду справи відповідач не заперечив, що саме до його повноважень належить розгляд питання про надання чи відмову у наданні позивачу вищевказаного дозволу. Відтак цю обставину суд вважає безспірною.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Отже, у частині сьомій статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки уповноваженого органу в разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Водночас аналіз наведених норм вказує на те, що законодавцем визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який розширеному трактуванню не підлягає. При цьому суб`єкт владних повноважень не може відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 та від 26.02.2019 у справі № 802/721/18-а.

З оскаржуваного рішення видно, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою у зв`язку з тим, що бажана для нього земельна ділянка розміщена в масиві земель, який передбачений для створення громадського пасовища, а тому, на думку відповідача, наявні підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Оцінюючи правомірність наданої відмови, суд зазначає, що відповідно до частини першої та другої статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Отже, цільове призначення спірної земельної ділянки відповідає тому виду використання (ведення особистого селянського господарства), для якого позивач просив надати її у власність.

Відтак та обставина, що бажана для позивача земельна ділянка за своїми природними особливостями і призначенням можуть використовуватись для випасання худоби не є самостійною підставою для відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 37 Закону України "Про охорону земель" власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

Таким чином, на окремих землях сільськогосподарського призначення можливе встановлення обмеження певних видів діяльності, в тому числі розорювання сіножатей, пасовищ.

Разом з тим суд враховує, що згідно з ч. 4, 5 ст. 111 ЗК України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Втім, під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних доказів на підтвердження факту наявності певних обмежень у використанні бажаної для позивача земельної ділянки, зокрема заборони розорювання пасовища.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 34 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Отже, відповідач наділений повноваженнями зі створення на землях комунальної власності Городківської територіальної громади громадських пасовищ. Водночас такі земельні ділянки набувають статусу земель загального користування населених пунктів та не можуть передаватися у приватну власність (ч. 4 ст. 83 ЗК України).

Проте, на думку суду, рішення Городківської сільської ради від 06.08.2021 № 15 "Про резервування земельних ділянок під громадські пасовища на території Городківської сільської ради" є лише рішенням про наміри, яке, однак, не свідчить створення громадського пасовища на тій земельній ділянці, щодо якої позивачем було подано клопотання, так само як і не змінює цільового призначення такої земельної ділянки.

Таким чином, відповідач не мав підстав відмовляти позивачу у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою лише з посиланням на вищевказане рішення.

Це додатково підтверджується тим фактом, що лише у січні 2022 року Городківська сільська рада надала уповноваженій особі від власників худоби дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,6 га з кадастровим номером :03:003:0803 для створення громадського пасовища.

І навіть незважаючи на те, що надання вищезазначеного дозволу також є лише одним з етапів у процедурі оформлення громадського пасовища і, знову-таки, ще не свідчить про створення громадського пасовища, вказане рішення ради залишається нереалізованим до цього часу, а цільове призначення спірної земельної ділянки не змінено (принаймні, відповідних доказів суду не надано).

Відтак суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, яка в силу приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України є однією з підстав для прийняття рішення про відмову у наданні такого дозволу, в даному випадку не підтверджується належними і допустимими доказами.

З огляду на викладене, суд визнає рішення Городківської сільської ради № 16 від 23.11.2021 протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши основні доводи учасників справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки ухвалою суду від 31.01.2022 позивача звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову, питання про розподіл судових витрат в цій частині не вирішується.

Щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, то при вирішенні цього питання суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

В силу вимог ч. 5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 252 КАС України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Володимир Бондар і партнери" в особі керуючого партнера Бондаря В.Б. укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги на умовах фіксованого розміру гонорару від 15.01.2022 № 018/В1/14/Н.

Згідно з п. 1.1 Договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову (правничу) допомогу в адміністративних судах, судах загальної юрисдикції, судах апеляційної та касаційної інстанцій, органах державної влади та місцевого самоврядування, в правоохоронних органах, в органах нотаріату, органах державної виконавчої служби, у приватних виконавців, органах Державної казначейської служби України, в будь-яких установах і організаціях незалежно від форм власності, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за надану правову (правничу) допомогу, яка полягає в наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу Клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта щодо отримання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної передачі на території Городківської сільської ради Вінницької області, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, представництво Клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, установ, організаціях, підприємствах всіх форм власності, оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування, які порушують права Клієнта, представництво з цього приводу Клієнта в судах всіх інстанцій як позивача по справі, а також представництво Клієнта у виконавчих провадженнях як стягувача.

Відповідно до п. 3.2 Договору сторони домовились, що розмір гонорару є фіксованим, тобто не залежить від фактичної кількості часу, витраченого адвокатом при наданні послуг Клієнту, обсягу фактично вчинених адвокатом дій в інтересах Клієнта, зокрема, участі чи неучасті в судових засіданнях, кількості підготовлених та/чи поданих в інтересах Клієнта процесуальних документів.

Пункт 3.3. Договору передбачає, що фіксованих розмір гонорару за надання правової (правничої) допомоги поділяється на стадії і становить:

- підготовка, складання, подання позову, ведення (супровід) справи в суді першої інстанції 1,5 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який законодавчо встановлений в Україні на момент укладення Договору, тобто 9750,00 грн;

- підготовка та ведення справи в суді апеляційної інстанції 1,0 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який законодавчо встановлений в Україні на момент укладення Договору, тобто 6500,00 грн;

- підготовка та ведення справи в суді касаційної інстанції 1,0 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, який законодавчо встановлений в Україні на момент укладення Договору, тобто 6500,00 грн.

Згідно п.п. 3.4.1. Договору на стадії підготовки, подання позову та ведення справи в суді першої інстанції Клієнт зобов`язується сплатити:

- 750,00 грн. протягом 10 днів після виставлення рахунку Адвокатським об`єднанням за проведену первинну консультацію та правовий аналіз наявних у Клієнта документів;

- 5000,00 грн. протягом 10 днів після виставлення рахунку Адвокатським об`єднанням за збір доказів, підготовку матеріалів та складання позовної заяви в інтересах Клієнта;

- 4000,00 грн. протягом 10 днів за рахунком, який Адвокатське об`єднання виставляє після отримання Клієнтом ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі.

Представник позивача зазначає, що за період з 15.01.2022 по 12.02.2022 адвокатом загалом витрачено 11 год 39 хв. на надання правничої допомоги позивачу, а за Договором від 15.01.2022 № 018/В1/14/Н виконано наступні роботи та витрачено таку кількість годин:

1) особистий прийом Клієнта, вивчення наданих документів, усна консультація 1 год, 15.01.2022;

2) оформлення договору про надання правової (правничої) допомоги, роз`яснення Клієнту умов договору, порядку надання правової (правничої) допомоги, розміру гонорару, порядку та строків сплати гонорару. Підписання договору про надання правової (правничої) допомоги 0,50 год, 15.01.2022;

3) виготовлення сканкопій документів Клієнта. Оформлення адвокатського досьє Клієнта 0,50 год, 15.01.2022;

4) актуалізація інформації щодо судової практики у категоріях справ Клієнта 0,50 год, 15.01.2022;

5) моніторинг сайту Городківської сільської ради на предмет наявності рішень з питань Клієнта 0,50 год, 15.01.2022;

6) складання та направлення адвокатського запиту з метою збору відомостей про факти, що можуть бути використані як докази у справі Клієнта 0,50 год, 15.01.2022;

7) складання позовної заяви в інтересах Клієнта 3 год, 23.01.2022;

8) складання заяви про звільнення Клієнта від сплати судового збору 0,25 год, 23.01.2022;

9) формування пакетів копій позовної заяви та додатків до позову у вигляді сканкопій для направлення відповідачу та подання до суду через систему "Електронний суд" 0,50 год, 23.01.2022;

10) складання опису вкладення для відправлення на електронну пошту відповідача 0,1 год, 23.01.2022;

11) відправлення на електронну пошту відповідача копій позовної заяви та додатків в електронному вигляді 0,10 год, 23.01.2022;

12) супровід Клієнта при поданні ним позовної заяви через систему "Електронний суд" 0,25 год, 23.01.2022;

13) складання та подання заяви про вступ у справу представника позивача 0,50 год, 05.02.2022;

14) складання заяви про стягнення з відповідача судових витрат, які Клієнт має сплатити у зв`язку з розглядом справи; формування пакету документів із доказами розміру судових витрат, які Клієнт має сплатити у зв`язку з розглядом справи; виготовлення копії договору, рахунків, звітів та актів виконаних робіт 1,50 год, 12.02.2022;

15) відправлення відповідачу копії заяви про стягнення судових витрат (з додатками) 0,10 год, 120.02.2022;

16) подання через систему "Електронний суд" заяви про стягнення з відповідача судових витрат, які Клієнт має сплатити у зв`язку з розглядом справи (з додатками) 0,25 год, 12.02.2022;

20. моніторинг стану розгляду справи Клієнта через систему "Електронний суд" та сайт Судова влада України, періодичне інформування Клієнта телефоном та в месенджерах про стан його справи в суді 1 год, весь час протягом розгляду справи.

Згідно з Актом виконаних робіт (послуг) від 15.01.2022 № 018/В1/14/01 адвокат надав такі послуги: первинна консультація та правовий аналіз, загальна вартість виконаних робіт (послуг) 750, 00 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт (послуг) від 24.01.2022 № 018/В1/14/02 адвокат надав такі послуги: збір доказів, підготовка матеріалів та складання позовної заяви, загальна вартість виконаних робіт (послуг) 5000,00 грн.

Згідно з Актом виконаних робіт (послуг) від 07.02.2022 № 018/В1/14/03 адвокат надав такі послуги: юридичний супровід в суді першої інстанції після відкриття провадження в адміністративній справі, загальна вартість виконаних робіт (послуг) 4000, 00 грн.

Таким чином, витрати позивача в розмірі 9750,00 грн на професійну правову допомогу адвоката доводяться належними і допустимим доказами.

Водночас згідно з правовою позицією, наведеною у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 300/3178/20, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Відповідач заперечує щодо відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що заявлений розмір судових витрат є неспівмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зауважує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту їх інтересів в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат позивачів на правничу допомогу, суд доходить висновку, що витрати позивача на правову допомогу підлягають зменшенню до 4000,00 грн і такий розмір відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнання протиправним та скасувати рішення 13 сесії 8 скликання Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 16 від 23.11.2021 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, землі запасу (кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0803).

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Городківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Бондар Володимир Борисович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Городківська сільська рада Тульчинського району Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Благовіщенська, 51, с. Городківка, Тульчинський район, Вінницька область, 24615).

Повне судове рішення складено 13.05.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович