Справа № 560/3736/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3736/20 Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

12 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 24845,01 грн. у якості відшкодування майнової шкоди, завданої державі в особі військової частини.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Старшого лейтенанта ОСОБА_1 за призивом під час мобілізації на особливий період наказом КСВ ЗСУ №204 від 07.03.2015 року призначено на посаду командира 3 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону.

Наказом від 17.03.2015 року позивача зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 11.04.2016 №80 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів грошового забезпечення з 11.04.2016.

Під час прийому - передачі посади командира 1 механізованої роти механізованого батальйону, що мало місце 24.06.2019 року, було виявлено нестачу майна по службі пального та мастильних матеріалів.

З метою встановлення причин та умов виникнення нестачі майна, а також з метою встановлення ступеня вини посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2020 №20 "Про призначення службового розслідування" у Військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування.

Результати службового розслідування оформлені Актом від 14.04.2020, зі змісту якого встановлено, що нестача майна служби пального та мастильних матеріалів виникла під час перебування на посаді командира 1 механізованої роти механізованого батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_1 , котрий відповідно до наказу командира військової частини від 11.04.2016 №80 справи та посаду здав та виключений зі списків особового складу частини.

Так, за результатами проведеного розслідування комісією встановлено, що під час прийому-передачі посади командира 1 механізованої роти механізованого батальйону від особи, яка здавала посаду, - старшого лейтенанта ОСОБА_2 до посадової особи, що приймає посаду, - старшого лейтенанта ОСОБА_3 було виявлено нестачу майна по службі ПММ, що утворилась під час перебування на посаді старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який під час перебування на посаді командира 1 механізованої роти допустив втрату військового майна, а саме:

1. Охолоджуюча рідина М-40 1249,18 кг.;

2. Охолоджуюча рідина А-40 44 кг.;

3. Мастило М10Г2к 16 кг.;

4. Мастило М8В1 14 кг.;

5. МТ-16п 19 кг.;

6. Мастило ТАП15в 5 кг.;

7. Мастило Літол-24 276 кг.;

8. Мастило Олива АУ 2 кг.;

9. Мастило ПЕС-3 3,5 кг.;

10. Мастило М6з10в 5 кг.;

11. Мастило МТ-8п 18 кг.;

12. Мастило ЗЗК-3у 24 кг.

Відповідно до відомості визначення вартості на втрачені матеріальні засоби служби ПММ сума збитків, які завдані державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , складає 24845,01 грн.

За результатами службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ від 14.04.2020 №215 "Про результати службового розслідування", пунктом 2 якого визначено: "відповідно до статті 5, 7, 9, 10, 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX за неналежне виконання службових обов`язків, пов`язаних з порушенням вимог ст.ст. 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.3.1.9 наказу Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності старшого лейтенанта ОСОБА_1 ";

Згідно довідки-розрахунку №4 від 02.12.2019 про вартість шкоди, завданої державі внаслідок втраченого майна служби пального та мастильних матеріалів 1 механізованої роти механізованого батальйону, сума завданої шкоди становить 24845,01 грн.

Позивач листом від 19.06.2020 №1664 звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування в добровільному порядку шкоду завдану державою в особі Військової частини НОМЕР_1 в розмірі 24845,01 грн.

Відповідачем відповіді на вказаний лист не надано.

Вважаючи, що майнова шкода державі завдана саме діями відповідача під час проходження ним військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту заподіяння відповідачем майнової шкоди державі, оскільки така завдана в результаті нестачі речового майна, що утворилась під час перебування на посаді командира 1 механізованої роти механізованого батальйону саме відповідача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до обмеженої матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вина у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення Закону № 160-IX, судова колегія дійшла висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до обмеженої матеріальної відповідальності, судова колегія вважає, що позивачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого відповідачем, та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до обмеженої матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як вбачається з акту службового розслідування від 14.04.2020 року висновки про заподіяння відповідачем матеріальної шкоди державі не містять жодних посилань на фактичні обставини виникнення нестачі майна саме через недбале виконання службових обов`язків відповідачем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків пов`язаних з порушенням вимог ст.ст. 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, державі було завдано збитки.

Позивач був звільнений в запас та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2016 року.

При цьому, зі змісту Акту службового розслідування від 14.04.2020 року встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_2 прийняв справи та посаду командира 1 механізованої роти механізованого батальйону від ОСОБА_1 , який здавав посаду, з порушенням ст. 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позаяк рапорт щодо прийняття справ та посади був поданий лише 26.12.2016 року без складання акту про прийом - передачу посади, без складання інвентаризаційних відомостей про майно та техніку підрозділу.

Прийом - передача посади в квітні 2016 року проводилась комісією за наявності майна.

Водночас нестача майна 1 механізованої роти механізованого батальйону документально була встановлена лише 05.10.2017 в результаті затвердження командиром Військової частини НОМЕР_1 акту прийому - передачі посади від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Термін прийому - передачі посади командира 1 механізованої роти механізованого батальйону було перенесено в зв`язку з перебуванням 1 механізованої роти механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 з грудня 2016 року в зоні проведення АТО.

Колегія суддів звертає увагу, що в акті службового розслідування не встановлено конкретну дату втрати майна.

До того ж, уваги потребує той факт, що між звільненням позивача та моментом затвердження акту прийому - передачі посади від нього до наступного командира механізованої роти пройшло більше року і обставин, які б свідчили, що втрата майна Військової частини НОМЕР_1 мала місце саме під час проходження служби позивачем не встановлено.

Колегія суддів зауважує також, що згаданий акт прийому - передачі був прийнятий у період, коли відповідач був звільнений з посади командира роти і не відповідав за зберігання речового майна.

У свою чергу, позивачем не зазначено причин неможливості затвердження акту прийому - передачі посади від позивача до наступного командира роти у період з квітня 2016 року, моменту звільнення в запас позивача, по грудень 2016 року, моменту з якого 1 механізована рота механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 перебувала в зоні проведення АТО.

Отже, з системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи судова колегія дійшла висновку, що позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина відповідача у заподіянні шкоди військовій частині, які, згідно з Законом № 160-IX, є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, окрім іншого, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 .

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.