Справа № 607/19098/21
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 Справа №607/19098/21

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Бублінської О. Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Парубій Михайло Миколайович до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Парубій М. М. пред`явив до суду позов до відповідача Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №165781 від 10 жовтня 2021 року, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, та закриття провадження по справі. Аргументуючи свої позовні вимоги, зазначив, що спірну постанову вважає такою, що винесена з порушеннями норм законодавства тому підлягає скасуванню, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв, ніяких доказів на підтвердження вчинення ним правопорушення не надано. За наведених обставин просив позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Представник відповідача Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області Оксана Савич 28 січня 2022 року подала відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що наведені позивачем доводи є необґрунтованими, не відповідають реальним обставинам справи, оскільки позивач ОСОБА_1 10 жовтня 2021 року близько 14:08 здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, так відповідно із аудіозапису видно, що позивач повідомляє про те, що йому потрібний наряд поліції за адресою АДРЕСА_1 через те, що дружина ОСОБА_2 не надає йому доступу до квартири за вказаною адресою. Слід звернути увагу на те, що у розмові позивач зазначає, що дружина не погрожує йому та не несе будь-якої загрози для нього. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає: (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Екіпаж поліції Тернопільського РУП ГУНП в складі старшого інспектора СПДН Батуленка Віктора Ігоровича та старшого інспектора СПДН ВП Тернопільського РУП Пелешка Павла Андрійовича прибувши за повідомленням виявили ОСОБА_1 у квартирі, що підтверджується відеозаписом із нагрудних відеореєстраторів поліцейських. Твердження позивача про те, що дружина відчинила двері квартири тільки в присутності працівників поліції є неправдивими, що підтверджується також наданим письмовим поясненням позивача та його дружини ОСОБА_2 , яка підтверджує, що впустила колишнього чоловіка ОСОБА_1 до квартири ще до виклику чоловіком поліції. ОСОБА_2 зазначає, що колишній чоловік викликав поліції вже у квартирі. Вище зазначені факти доводять, що позивач дійсно здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши, що колишня дружина не впускає його до помешкання, хоча насправді в цей момент він перебував у помешканні. Позивачу було рекомендовано вирішувати це питання в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ЦК України. Що стосується доводів позивача про те, що по справі відсутні належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, у цей день стосовно позивача постанова по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП не виносилась. Слід зазначити, що всі докази по справі додають до справи на окремих аркушах, файлах та інших носіях. Зазначення інформації у бланку постанови про адміністративне правопорушення матеріалів, які додаються не передбачено.У відповідності до п.5 ч.1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Згідно із ст. 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Отже, в ході опрацювання повідомлення позивача виходячи з його пояснень та пояснень його колишньої дружини ОСОБА_2 було встановлено, що позивач зателефонував на спецлінію «102» Національної поліції України та повідомив, що його не впускають до житла, хоча в цей момент він перебував в квартирі. На підставі зазначеного та норм чинного законодавства України, оцінивши докази по справі, було оцінено пояснення позивача та його колишнього дружини, та проведено розгляд адміністративної справи в результаті чого стосовно позивача було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ГАВ №165781 за ст. 183 КУпАП. Відповідно до вимог ст. 183 КУпАП - завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичні допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладе штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ч.9 ст. 31. ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких зокрема визначено застосуванні технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Також, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 77 КАС України розпродається таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного суду від 14.02.2018року по справі№536/583/17).

Представник позивача адвокат Парубій М. М. 01 лютого 2022 року подав відповідь на відзив на позов поданий представником відповідача. Вказав, що не є належним та допустимим доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення долучений відповідачем диск із матеріалами відеофіксації з нагрудного реєстратора поліцейського, оскільки у спірній постанові відсутні будь-які посилання про проведення відеофіксації та про технічний пристрій яким вона проводилась, усі доводи, наведені представником відповідача у відзиві, жодним чином не спростовують доводів позивача.

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Парубій М. М. не прибули. Попередньо адвокат Парубій М. М. подав до суду заяву від 13 квітня 2022 року про розгляд справи за його та позивача відсутності. Вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просив задоволити їх у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача Головного управління Національної Управління в Тернопільській області у судове засіданні не прибула, у поданому відзиві на позов просила проводити судовий розгляд за її відсутності, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Суд, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задовольнення з огляду на наступне:

згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №165781 від 10 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 10 жовтня 2021 року близько 14:08 здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції, зателефонувавши на спецлінію «102» та повідомив про те, що колишня дружина не впускає його до помешкання.

Вказаною постановою позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною ст. 183 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно із вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ч. 1 ст. 252 КУпАП)

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення поліцейського буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводи свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 183 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичні допомоги або інших аварійно-рятувальних.

Однак, доказів на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 завідомо неправдивого виклику поліції та порушення вимог ст. 183 КУпАП відповідачем не надано.

Так, на долученому відповідачем СДдиску із нагрудних камер поліцейських зафіксовано лише процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП.

Більше того, не наведено відомостей про дату і час та місце проведення відеозаписів, а також не вказано за допомогою якого саме технічного приладу було проведено таку відеофіксацію, чи сертифікований даний прилад на території України і чи підлягав він для використання працівниками поліції, чи це був особистий технічний прилад працівників поліції та узаконено використовувався поліцейськими у службовій діяльності.

Також, будь-яких посилань про проведення відеофіксації події правопорушення 10 листопада 2021 р. у спірній постанові не наводиться, відтак вказаний відеозапис не є належним та допустимим електронним доказом у справі, тому суд не може брати його до уваги при ухваленні рішення по справі.

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження завідомо неправдивого виклику позивачем ОСОБА_1 10 жовтня 2021 року о 14:08 год. працівників поліції та на спростування тверджень позивача відповідачем не надано.

Відповідно усі доводи, наведені стороною відповідача не спростовують доводів позивача.

Згідно із висновком Верховного Суду наведеним у Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведення події та вини особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, у тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

З врахуванням наведеного, встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено вини позивача у вчиненні правопорушення відповідно до обставин, що викладені у спірній постанові.

За даних обставин суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.

Згідно статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно із вимогами частини 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 132,139, 143, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах якого діє адвокат Парубій Михайло Миколайович до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області ( вул. Валова,11, м. Тернопіль, 26001код ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ГАВ №165781 від 10 жовтня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 14 квітня 2022 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка