Справа № 440/13670/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/13670/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (надалі - відповідач, Центр БВПД), у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо не належного розгляду його заяви вих. №П-1470 від 29.06.2021 про призначення адвоката для надання правової допомоги у виді складення документів процесуального характеру до Вищої ради правосуддя - дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021), клопотання про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги, прийняття Полтавським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі його заяви наказу від 09.07.2021 №1095 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.06.2021 вих.№П-1470 та видачі на підставі нього доручення від 15.07.2021 №512 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021);

визнати нечинним та скасувати наказ Центру БВПД від 09.07.2021 №1095 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 у виді здійснення представництва інтересів згідно із заявою від 29.06.2021 вих.№П-1470 та зобов`язати відповідача належно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 вих.№П-1470, про що винести відповідне рішення згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про безоплатну правову допомогу";

стягнути з Центру БВПД на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем права ОСОБА_1 на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки надане призначеному захиснику - адвокату Фабру Є.А. доручення Центру БВПД від 15.07.2021 №512 видане лише для здійснення представництва інтересів у Вищій раді правосуддя, тоді як позивач у заяві від 29.06.2021 просив призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, що є іншим видом безоплатної правової допомоги.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 15-21/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що заява ОСОБА_1 розглянута в установленому законом порядку, за наслідками її розгляду Центром БВПД прийнято рішення у формі наказу від 09.07.2021 №1095 про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 , забезпечено шляхом видання доручення від 15.07.2021 №512 призначення адвоката Фабра Є.А., який станом на момент подачі відзиву надає таку правову допомогу позивачу. Наголошує, що надання безоплатної правової допомоги за такими видами правових послуг як захист та здійснення представництва інтересів осіб включає в себе і складення документів процесуального характеру, з урахуванням чого доводи ОСОБА_1 в частині порушення його прав при наданні йому безоплатної вторинної правової допомоги у виді представництва інтересів у Вищій раді правосуддя є необґрунтованими, а вимога щодо відшкодування моральної шкоди не підтверджена жодним доказом.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

02.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 35-36/, у якій позивач зазначив про безпідставність доводів відповідача та протиправність наказу Центру БВПД від 09.07.2021 №1095, доручення від 15.07.2021 №512 і, як наслідок, наявність підстав для задоволення його позову.

У запереченні на відповідь на відзив /а.с. 38-40/ відповідач зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та правомірність спірних індивідуальних актів.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з 24.05.2015 відбуває покарання в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

01.07.2021 до Центру БВПД надійшла заява засудженого ОСОБА_1 від 29.06.2021 про призначення захисника для надання правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру, зокрема до Вищої ради правосуддя дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021), клопотання про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги /а.с. 25, 26-28/.

09.07.2021 Центром БВПД виданий наказ №1095 "Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 ", відповідно до пункту 1 якого наказано надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 17, частини третьої статті 19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.06.2021 вх.№1104/01-24 від 01.07.2021 /а.с. 29/.

15.07.2021 відповідачем видане доручення №512 для надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким призначено адвоката Фабра Євгенія Альбертовича (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 31.10.2017 №1930) для надання безоплатної вторинної правової допомоги: здійснення представництва інтересів у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 по справі №554/7814/20 (Пр. №1-кс-554/5991/2021), ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адвокату доручено забезпечити надання безоплатної вторинної правової допомоги Клієнту в межах повноважень, визначених довіреністю, а у разі здійснення захисту (представництва інтересів потерпілого або свідка у кримінальному провадженні) - в межах процесуальних прав і обов`язків, визначених КПК України, протягом строку дії цього доручення /а.с. 31/.

Вважаючи свої права порушеними, а дії відповідача протиправними, оскільки видане доручення не надає повноважень адвокату на складення процесуальних документів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України від 02.06.2011 №3460-VI "Про безоплатну правову допомогу" /надалі - Закон №3460-VI/.

Статтею 1 Закону №3460-VI передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно зі статтею 3 Закону №3460-VI право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

За змістом пункту 7 частини першої статті 14 Закону №3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

У силу статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Статтею 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 №1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-2-3, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15); приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні (пп. 16).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами першою, третьою, четвертою якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

А відповідно до частини першої статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач оспорює протиправні, як на його думку, дії та індивідуальні акти суб`єкта владних повноважень - Центру БВПД щодо надання засудженому безоплатної вторинної правової допомоги, а спір стосується визначення обсягу такої допомоги.

Аналіз наведених правових норм права дає підстави для висновку, що право на отримання безоплатної правової допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі №3460-VI. Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги: 1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі усім особам, які перебувають під юрисдикцією України та 2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених цим Законом.

Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги. Ця відмінність зумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина перша статті 7 Закону №3460-VI), тоді як безоплатна вторинна правова допомога є видом державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина перша статті 13 Закону №3460-VI).

З огляду на викладене, до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Отже, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Законодавство України не містить визначення понять "документ правового характеру", "документ процесуального характеру". Водночас аналіз змісту положень Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи процесуального характеру.

Аналізуючи поняття "документів процесуального характеру", складання яких Законом №3460-VI визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, суд враховує, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. При цьому у силу частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII) судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини першої статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як "процесуальний документ", який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.

Так, зокрема, частиною другою статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.

У свою чергу, відповідно до частин другої, п`ятої статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.

Отже, саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів.

Суд також враховує, що за приписами пункту 5 частини першої статті 27 Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом пункту 1-2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №1048), для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.

Зважаючи на викладене вище, проаналізувавши норми Закону №3460-VI та інших актів законодавства, суд дійшов висновку, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безплатної вторинної правової допомоги, у Законі №3460-VI розуміється документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.

Водночас у цій справі суд встановив, що позивач, звернувшись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до Центру БПВД із заявою про призначення захисника для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.06.2021 вих.№П-1470 /а.с. 25/, просив призначити адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема:

- дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 у справі №554/7814/20 (провадження №1-кс/554/5991/2021);

- клопотань про витребування доказів, інших заяв та клопотань, необхідних для подання даної дисциплінарної скарги.

Суд зауважує, що у своїй заяві про призначення захисника для надання безоплатної вторинної правової допомоги позивач, крім дисциплінарної скарги, зазначив й інші заяви та клопотання, необхідні для її подання.

За приписами частини першої статті 106 Закону №1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження.

Відповідно до приписів частини першої статті 107 Закону №1402-VIII право на звернення із скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа. Громадяни здійснюють зазначене право особисто або через адвоката, юридичні особи - через адвоката, органи державної влади та органи місцевого самоврядування - через своїх керівників або представників. Адвокат зобов`язаний перевірити факти, що можуть тягнути за собою дисциплінарну відповідальність судді, до подання відповідної дисциплінарної скарги.

Згідно із частиною другою статті 107 Закону №1402-VIII дисциплінарна скарга подається у письмовій формі та повинна містити такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку; 2) прізвище, ім`я, по батькові та посада судді (суддів), щодо якого (яких) подано скаргу; 3) конкретні відомості про наявність у поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до частини першої статті 106 цього Закону може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді; 4) посилання на фактичні дані (свідчення, докази), що підтверджують зазначені скаржником відомості.

Дисциплінарна скарга підписується скаржником із зазначенням дати її підписання.

Враховуючи викладене, дисциплінарна скарга щодо судді не є документом процесуального характеру, оскільки передбачена не процесуальним законом, а Законом №1402-VIII, що містить норми матеріального, а не процесуального права.

Окрім того, статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У силу статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Таким чином, Закон України "Про звернення громадян" поширюється на розгляд інших звернень громадян, у тому числі, заяв, клопотань до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків крім тих, що визначені статтею 12 цього Закону.

Отже, інші заяви та клопотання, які позивач зазначає у своїй заяві від 29.06.2021 також не є документами процесуального характеру, оскільки не передбачені нормами процесуального права, а передбачені положеннями матеріального права, зокрема Законом України "Про звернення громадян", а тому складення таких заяв та клопотань не підпадають під пункт 3 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Підсумовуючи наведене, суд констатує, що питання, стосовно яких позивач просив надати безоплатну вторинну правову допомогу у своїй заяві від 29.06.2021 вих.№П-1470, безпосередньо не стосувалися складення документів процесуального характеру, оскільки документи, вказані у заяві, передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та Законом України "Про звернення громадян", а не процесуальним законом.

З огляду на викладене вище, суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування до спірних відносин пункту 3 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу".

Водночас суд зауважує, що пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такий види правових послуг як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Складовою здійснення захисником (адвокатом) представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, є складення відповідних документів правового характеру, а отже, складення документів правового характеру охоплюється таким видом безоплатної вторинної правової допомоги як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, зокрема, в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що метою звернення позивача до Центру БПВД у спірних відносинах було отримання безоплатної вторинної правової допомоги щодо складання дисциплінарної скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя, відповідач наказом від 09.07.2021 №1095 та у дорученні від 15.07.2021 №512 правомірно визначив надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу у вигляді здійснення представництва його інтересів у Вищій раді правосуддя з питання притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 07.06.2021 по справі №554/7814/20 (Пр. №1-кс-554/5991/2021) /а.с. 29, 31/.

Суд у контексті спірних відносин враховує, що у силу статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2019 у справі №813/38/16, від 27.02.2020 у справі №440/569/19.

Суд зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

За обставин цього спору суд встановив, що на підставі доручення від 15.07.2021 №512 адвокат Фабро Є.А. 16.07.2021 провів конфіденційне побачення з засудженим ОСОБА_1 , під час якого погоджено правову позицію щодо здійснення представництва інтересів позивача у Вищій раді правосуддя /а.с. 32/.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач у ході розгляду справи не довів належними доказами порушення його права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, як і не зазначив про наявність конкретних фактів такого порушення.

Разом з цим, відповідач на виконання вимог частини другої статті 77 КАС України надав суду належні і допустимі докази, що безоплатна вторинна правова допомога у спірних відносинах позивачу надана за визначеним законом обсягом.

Таким чином, оскаржені у цій справі дії щодо прийняття наказу та довіреності, а також оспорювані наказ та довіреність жодним чином не порушують права ОСОБА_1 на безоплатну правову допомогу, для отримання якої позивач звернувся до Центру БПВД, позивачу надана безоплатна правова допомога, за якою він звернувся до відповідача, у спосіб та у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу".

За таких обставин, оскільки позивачу надано безоплатну вторинну правову допомогу за його заявою, суд дійшов висновку, що у спірних відносинах відсутнє порушене право позивача на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги при виданні наказу від 09.07.2021 №1095 та доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15.07.2021 №512, а також про визнання неправомірними зазначених наказу і доручення.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач передусім має на меті не захист своїх прав від порушень з боку відповідача у публічно-правовому спорі, а намагається за допомогою судового рішення визначити поведінку суб`єкта владних повноважень та спонукати його до певних дій, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, що виходить за межі превентивної функції судового контролю та не відповідає завданням і принципам адміністративного судочинства.

Крім того, такий підхід суперечить принципу поділу влади у державі на гілки влади, оскільки суд здійснюватиме не контрольну функцію, а функцію керування поведінкою суб`єкта виконавчої влади.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача належно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 вих.№П-1470, про що винести відповідне рішення згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 18 Закону України "Про безоплатну правову допомогу", та стягнення з Центру БВПД на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн - є похідними від попередніх (основних) позовних вимог.

Тож за відсутності підстав для задоволення основних позовних вимог, немає передумов для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії та про відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений ухвалою суду від 01.11.2021.

Відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба