Справа № 705/5192/21
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року справа № 705/5192/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подала позов до Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - управління поліції, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уманського РУП ГУНП в Черкаській області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 по суті інформаційного запиту від 01.11.2021 р.;

- зобов`язати Уманське РУП ГУНП в Черкаській області розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 01.11.2021 р. до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, та надати обґрунтовану відповідь;

- стягнути з Уманського РУП ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог закону не надав публічну інформацію на запит позивача у встановлений законом строк.

Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 22.12.2021 відкрито провадження у адміністративній справі, а розпорядженням в.о. голови Христинівського районного суду Черкаської області від 04.02.2022 справу передано для розгляду до Монастирищенського районного суду Черкаської області.

17.01.2022 до Христинівського районного суду Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що на інформаційний запит позивача, який надійшов 01.11.2021, підготовлено та направлено відповідь 08.11.2021.

Ухвалою судді Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.02.2022 адміністративну справу ОСОБА_1 до Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Черкаського окружного адміністративного суду.

04.04.2022 вказана адміністративна справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду та шляхом автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Гаврилюку В.О.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 прийнято адміністративну справу до свого провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що листом від 01.11.2021 (вх. від 01.11.2021 б/н) позивач звернулася до відповідача з інформаційним запитом, в якому просила:

- надати інформацію про виконання ухвали суду від 22.10.2021;

- надати належним чином оформлений витяг з ЄРДР;

- запитувану інформацію надати не пізніше 48 годин з дня отримання запиту на е-адресу .

Стверджуючи, що на вказаний запит не надано відповіді, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Для вирішення спору суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані законами України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XІІ "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XІІ), "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VІ (далі - Закон № 2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст. 3 Закону № 2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (пункт 1 частини першої статті 3, пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VІ).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч. 1 ст. 12 Закону є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За змістом наведених статей можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Одним із способів доступу до інформації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI є надання її за відповідними запитами.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

П. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Частиною другою статті 6 Закону № 2939-VІ передбачено можливість здійснення обмеження відповідно до закону доступу до інформації при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Разом з тим, за приписами ч. 5 ст. 6 цього Закону не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При цьому зазначене положення (при дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті) не поширюється тільки на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Зважаючи, що позивач просить відповідача надати йому інформацію щодо стану виконання ухвали слідчого судді щодо внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що така інформація має бути надана на запит позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд встановив, що на інформаційний запит позивача від 01.11.2021 відповідачем складено лист від 08.11.2021 № 12272/22, в якому зазначено, що 02.11.2021 сектором дізнання Уманського РУП ГУНП в Черкаській області на підставі ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Д. від 22.10.2021 № 705/4331/21, 1-кс/705/908/21 були внесені до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення № 0001012, правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена ч. 1 ст. 358 КК України. Відповідно до вимог ст. 39-1, 214, 298 КПК України 02.11.2021 доручено здійснити досудове розслідування кримінального провадження № 0001012 від 02.11.2021 дізнавачу СП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області майору поліції Ткачук Н.В. Додаток - витяг із ЄРДР № 0001012.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про відсутність відповіді на інформаційний запит.

Як установлено судом запит на інформацію відповідач отримав 01.11.2021 (понеділок), а відповідь позивачеві складена 08.11.2021.

Отже, з урахуванням вихідних днів (06 та 07 листопада 2021 року), відповідач склав відповідь на його запит позивача у строк, встановлений вищевказаною нормою.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 20 Закону № 2939-VI відповідно до якої у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено наявності вказаних умов для надання відповіді у строк не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

При цьому, зміст позовної заяви свідчить, що запит на інформацію стосується поновлення на роботі.

Разом з тим, суд для вирішення спору враховує, що відповідачем не надано доказів направлення на адресу позивача або отримання нею вищевказаного листа від 08.11.2021 № 12272/22.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст. 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Під час розгляду справи відповідач не довів обґрунтованість своїх дій в контексті виконання обов`язку направлення у встановлений строк позивачеві інформації на запит, а отже не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням процедури, визначеної законом.

Таким чином, відповідач проявив бездіяльність не направивши відповідь на вищевказаний запит позивача.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що така бездіяльність відповідача є порушенням права на отримання повної інформації на запит, реалізація якого визначена ч. 2 ст. 34 Конституції України та Законом № 2939-VI, а тому є підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо направлення відповіді по суті запиту позивача від 01.11.2021.

Тому для повного відновлення порушеного права позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача направити позивачу лист від 08.11.2021 № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021.

Щодо вимог стягнути з Уманського РУП ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких позивач зазнала, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо позивач не надала.

Тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд враховує, що 24.12.2021 до Христинівського районного суду Черкаської області надійшло клопотання ГУНП в Черкаській області, в якому просив замінити на нього первинного відповідача. Жодних доводів в обґрунтування вказаного клопотання не наведено.

Під час вирішення питання заміни відповідача суд зазначає, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Уманським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, як суб`єктом владних повноважень, з приводу надання інформації на запит.

Оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, а ГУНП в Черкаській області не брало участь у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного клопотання про заміну відповідача.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору і не надала доказів понесення інших судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо ненаправлення ОСОБА_1 листа від 08.11.2021 № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021.

Зобов`язати Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області направити ОСОБА_1 лист від 08.11.2021 № 12272/22 у відповідь на запит на інформацію від 01.11.2021.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області (20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 35).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 10.05.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК