Справа № 760/18783/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-а/760/524/22

Справа № 760/18783/21

12 травня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора Управління патрульної поліції міста Києва Кушніра Сергія Михайловича /далі - інспектор поліції Кушнір С.М./ (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

16.07.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 13.07.2021, за підписом позивача, в якій позивач просить скасувати постанову інспектора поліції Кушніра С.М. серії ЕАН № 4460456 від 08.07.2021 у справі про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) відносно ОСОБА_1 , якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Відповідну позовну заяву фактично передано судді по реєстру 21.07.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2021 позов ОСОБА_1 було залишено без руху, зокрема, в зв`язку з відсутністю в матеріалах позову доказів сплати судового збору.

11.08.2021 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (з додатком).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.08.2021 вказаний позов прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (письмовому провадженні).

Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Доводи позову

В позові, зокрема, вказується, що 08.07.2021 близько 21 годин 40 хвилин, під час керування автомобілем «Тоуоtа RAV4» державний номер НОМЕР_1 , яка обладнана розпізнавальним знаком «таксі», встановленому на даху автомобіля, рухаючись по вул. Великій Васильківській у місті Києві, ОСОБА_1 був зупинений співробітниками 4 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві. Інспектор 4 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Кушнір Сергій Михайлович повідомив позивачу, що він рухався на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, на якій забороняється рух інших транспортних засобів.

Позивач зауважує, що повідомив інспектору поліції, що як водій таксі має ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі та показав йому у смартфоні відповідні відомості про себе на веб-сторінці в електронному кабінеті перевізника, розміщеному на офіційному веб-порталі державної служби України з безпеки на транспорті. Також, звернув увагу інспектора поліції, що на даху автомобіля встановлений розпізнавальний знак «таксі», тому має право рухатись на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Позивачем зазначається, що на дану інформацію працівники поліції не відреагували, затримали його, доставили до Голосіївського РУНП у м. Києві, де 09.07.2021 о 00 годин 35 хвилин винесли постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4460456, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн.

Вказує, що підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП у постанові ЕАН № 4460456 зазначено, що керуючи автомобілем «Toyota RAV4» державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 рухався по вул. Великій Васильківській, 47 на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, дозвільні документи на рух смугою для маршрутних транспортних засобів не пред`явив, чим порушив пункт 17.1 ПДР України - на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП, а винесену відносно нього постанову ЕАН № 4460456, відповідно до якої притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн такою, що винесена з порушенням встановленого законодавством порядку та підлягає скасуванню.

Звертає увагу на те, що як водій автомобіля «таксі» з державним номером НОМЕР_1 він здійснює діяльність на підставі ліцензії, затвердженої Наказом № 43 від 04.02. року, про що містяться відомості в електронному кабінеті перевізника, розміщеному на офіційному веб порталі державної служби України з безпеки на транспорті. Відповідно до цієї інформації позивачу дозволені таки види робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Позивач наголошує, що відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Згідно з п. 1.10 ПДР України маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;

Відповідно до п. 2.15. водій таксі має право:

а) рухатися на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 або 5.11;

б) здійснювати посадку та висадку пасажирів у межах смуги для маршрутних транспортних засобів, позначеної дорожнім знаком 5.8 або 5.11, з урахуванням положень пунктів 15.1 та 15.2 цих Правил.

Звертає увагу, що п.п. «й» п. 30.3 ПДР України передбачено, що на транспортних засобах «Таксі» установлюються такі розпізнавальні знаки - квадрати контрастного кольору (сторона - щонайменше 20 мм), які розміщені у шаховому порядку у два ряди. Знак встановлюється на даху транспортних засобів або наноситься на боковій їх поверхні. При цьому повинно бути нанесено щонайменше п`ять квадратів.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відповідач не з`ясував всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, зокрема на підставі наданих позивачем доказів про правомірність руху на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Наголошує, що відповідачем не було прийнято до уваги наявність у позивача ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів на таксі, незважаючи на те, що він показав йому відповідну інформацію на веб-сторінці в електронному кабінеті перевізника, розміщеному на офіційному веб-порталі державної служби України з безпеки на транспорті.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що ним не було порушено п. 17.1 ПДР України, рух на смузі для маршрутних транспортних засобів ним здійснювався правомірно як водієм таксі, який має оформлену у відповідності з чинним законодавством ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Крім того, в позові зауважується, що працівники поліції навіть рухаючись за автомобілем позивача мали об`єктивну можливість по державному номеру реєстрації транспортного засобу встановити наявність або відсутність у нього ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів на таксі, шляхом онлайн перевірки на офіційному веб-порталі державної служби України з безпеки на транспорті, що, на думку позивача, вони і повинні були зробити, а не зупиняти і вимагати будь-які документи.

Щодо правової позиції відповідачів

27.10.2021 до суду від Департаменту надійшов відзив на позов в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відзиві вказується, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимога безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Так, зазначається, що відповідно до винесеної постанови, позивач керуючи транспортним засобом «Тоуоtа RAV4», номерний знак НОМЕР_1 , 08.07.2021 о 21 год., 56 хв., за адресою: м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 47, здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, дозвільні документи на рух смугою маршрутних транспортних засобів не пред`явив, чим порушив пункт 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР) - на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі, скоївши при цьому правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Департамент звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві не заперечує, що дійсно, 08.07.2021, близько 21 год, 56 хв в м. Києві, на вулиці Великій Васильківській, буд. 47, здійснював рух в смузі для маршрутних транспортних засобів позначеною дорожнім знаком 5.11 у зв`язку з чим відповідач, вважає, що згідно ст. 78 КАС України, звільняється від доказування обставини, яка визнана позивачем.

У відзиві наголошується, що відповідач діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.122018 № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", та проводився відеозапис розгляду справи на портативну боді камеру (оптичний диск з відеозаписом додано до матеріалів справи).

Таким чином, зазначається, що позивач рухаючись по смузі ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.11, скоїв адміністративне правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Щодо доводів позивача про те, що транспортний засіб на якому рухався позивач є транспортним засобом таксі, а особисто він є перевізником з відповідними підтверджуючими документами, а тому мав право здійснювати рух в смузі для маршрутних транспортних засобів, Департамент вказав, що ТЗ позивача не відповідає ознакам таксі, які прописані в ст.. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», при зупинці транспортного засобу позивач не пред`явив ліцензію, що дозволяє здійснювати внутрішні перевезення пасажирів на таксі, а отже позивач не мав права рухатись по смузі для маршрутних ТЗ, позначеною дорожнім знаком 5.11.

Підсумовуючи Департамент зазначає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, а тому підстави її скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 08.07.2021 інспектором поліції Кушнір С.М. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4460456 (а.с. 9), за змістом якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом «Тоуоtа RAV4», номерний знак НОМЕР_1 , 08.07.2021 о 21 год., 56 хв., за адресою: м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 47, здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, дозвільні документи на рух смугою маршрутних транспортних засобів не пред`явив, чим порушив пункт 17.1 Правил дорожнього руху - на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки рух на смузі для маршрутних транспортних засобів ним здійснювався правомірно як водієм таксі, який має оформлену у відповідності з чинним законодавством ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів на таксі.

При цьому матеріали справи містять роздруківку з Електронного кабінету перевізника щодо ОСОБА_1 , тз з днз НОМЕР_1 , за змістом якої дозволені види робіт: «внутрішні перевезення пасажирів на таксі, внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення»; ліцензія діє з 05.02.2021; рішення про видачу ліцензії затверджено наказом № 43 від 04.02.2021 (а.с. 10).

Судом оглянуто наданий Департаментом разом з відзивом відеозапис розгляду справи на портативну боді камеру.

Зокрема, встановлено, що на час зйомки о 21:35:53 (08.07.2021) на відеозаписі видно розпізнавальний знак «таксі», встановлений на даху зупиненого автомобіля.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 17.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З викладеного вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, також звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача в даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки він мав ліцензію яка діяла на момент зупинки його транспортного засобу та на його думку мав право рухатись смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином судом встановлено що при винесені постанови працівник поліції не оцінив технічний стан транспортного засобу позивача на невідповідність транспортного засобу вимогам віднесеним до автомобілів таксі. Однак в супереч цьому ним було складено протокол про адміністративне правопорушення про рух смугою для маршрутних транспортних засобів, та не було взято до уваги докази наявності дозвільної документації. А отже було складено постанову про скоєння позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП без надання висновку про невідповідність транспортного засобу позивача технічним вимогам автомобіля таксі в межах повноважень поліції як контролюючого органу.

Отже, працівник поліції у своїй діяльності порушив принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи не було враховано доводів позивача про те, що він має ліцензію на здійснення пасажирських перевезень, а відповідний транспортний засіб мав розпізнавальний знак «таксі», встановлений на даху зупиненого автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, відсутність доказів правомірності своїх дій з боку поліцейських, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачами, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Водночас, належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

На підставі наведеного інспектор патрульної поліції Кушнір С.М. є неналежним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню в частині належного відповідача.

Крім того, зважаючи на те, що положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України передбачений вичерпний перелік рішень місцевого загального суду як адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, який не підлягає розширеному тлумаченню, позов в частині визнання протиправними дії інспектора патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови, - задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у ст.ст. 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КУпАП). Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог позивача в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Висновок суду

Скасувати постанову серії ЕАН № 4460456 від 08.07.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складену щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 27).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції міста Києва Кушніра Сергія Михайловича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково, в частині належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Скасувати постанову серії ЕАН № 4460456 від 08.07.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складену щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції ((; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич