Справа № 160/207/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року Справа № 160/207/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
05.01.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування суддівської винагороди судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на 01 січня 2021 року - 2270,00 гривень, щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу та щомісячної доплати за обіймання посади голови суду в розмірі 10% від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року включно;
Також позивач просить звернути рішення суду до негайного виконання в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідачів подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період з листопада до грудня 2021 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснювалося нарахування його суддівської винагороди із застосуванням передбаченого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року - 2102 грн. Однак за змістом ст. 130 Конституції України, ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01 січня 2021 року становить 2270 грн. Внаслідок дій відповідачів суддівську винагороду за вказаний період виплачено позивачу в меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Позивач не погоджується із сумою нарахованої та виплаченої йому суддівської винагороди, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.02.2022. Цією ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, витребувано у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області довідку про розмір нарахованої, утриманої та виплаченої суддівської винагороди судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року включно.
17.01.2022 до суду надійшов відзив Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, до якого долучено довідку про розмір суддівської винагороди позивача за період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно. У відзиві відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що оскільки стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» містить спеціальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, відсутні підстави для застосування іншої (загальної) норми статті 7 цього Закону, якою установлено, що у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 2270 грн. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснює всі нарахування та виплати лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на 2021 рік, затвердженим Державною судовою адміністрацією України, яким передбачено видатки на оплату суддівської винагороди, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102 грн. Виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області діяло відповідно до вимог чинного законодавства. Положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» щодо запровадження прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у розмірі 2102 грн, є чинними та не визнані у встановленому законом порядку Конституційним Судом України неконституційними, у зв`язку з чим підлягають обов`язковому виконанню. Враховуючи вищенаведене, у відповідача-1 не було правових підстав для обчислення розміру суддівської винагороди без урахування вказаних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
10.02.2022 до суду надійшов відзив Державної судової адміністрації України, у якому відповідач-2 просив відмовити в задоволені адміністративного позову. У відзиві зазначено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 01.01.2021 становить 2102 грн. Зазначені положення неконституційними не визнавалися, тому підлягають застосуванню. Нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102 грн, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, як розпорядних бюджетних коштів нижчого рівня, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Від третьої особи письмових пояснень до суду не надходило.
Ухвалою суду від 20.04.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 11.05.2022.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач просив розглянути справу за його відсутності, про що до суду надійшла його заява.
У відзиві відповідачем-1 викладено клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Представники відповідача-2 і третьої особи про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи неявку учасників справи в судове засідання, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Судом встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» № 391/2013 від 25.07.2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області строком на п`ять років.
З 07.08.2013 ОСОБА_1 зараховано до штату Солонянського районного суду Дніпропетровської області відповідно до наказу в.о. голови Солонянського районного суду Дніпропетровської області № 1-К від 07.08.2013.
Указом Президента України «Про призначення суддів» № 698/2019 від 17.09.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області.
ОСОБА_1 з 17.09.2019 є головою Солонянського районного суду Дніпропетровської області, що підтверджується копією витягу із протоколу зборів суддів Солонянського районного суду Дніпропетровської області № 5 від 17.09.2019.
З 07.08.2020 позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, що підтверджується копією наказу голови Солонянського районного суду Дніпропетровської області № 1-К від 17.01.2020.
Також позивачу, як голові суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу.
У період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно відповідач-1 здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року - 2102 грн.
Вважаючи, що розмір його суддівської винагороди не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (частина друга статті 4).
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1921 гривня, з 01 липня - 2013 гривень, з 01 грудня - 2100 гривень;
дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 гривень, з 01 липня - 2510 гривень, з 01 грудня - 2618 гривень;
працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня;
працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні;
працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 гривень;
осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 гривень, з 01 липня - 1854 гривні, з 01 грудня - 1934 гривні.
Відповідно до матеріалів справи, суддівську винагороду за листопад та грудень 2021 року позивачу обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.
Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.
Необхідно також вказати, що у пункті 62 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.
Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України» (щодо правосуддя) (далі - Закон № 1401-VIII).
Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.
Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до ч. 5 ст. 135 цього Закону за наявності стажу роботи більше 10 років суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.
Частиною шостою статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що голові суду виплачується щомісячна доплата в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі - Закон № 966-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто належить до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
При цьому судді Законом № 966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102,00 грн.
Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період листопад-грудень 2021 року, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
Відповідно до висновку щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21, для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».
Водночас Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.
Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21 зауважив, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права - спеціальний закон скасовує дію загального закону (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач-1 неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи вищевикладене, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у листопаді та грудні 2021 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» було неправомірним.
Розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, тож позивач має право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість).
За правилами частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач-1 як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які відповідач-2 - ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік).
За вказаних обставин саме відповідач-1 як територіальне управління Державної судової адміністрації України, повинен нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму суддівської винагороди за період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно.
Водночас ДСА України повинно здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 в розмірі 2270,00 грн.
Водночас суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України виходить за межі позовних вимог та зобов`язує відповідача-2 здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.11.2021 до 31.12.2021 включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 в розмірі 2270,00 грн.
На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо вимоги звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць суд зазначає наступне.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення суми суддівської винагороди судом відмовлено, правові підстави для застосування вказаних норм відсутні.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто це право суду, а не його обов`язок, суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт.
При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконувати в рамках законодавства.
Враховуючи те, що позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч. 1 ст. 382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що відповідачі будуть ухилятись від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а докази понесення ним інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відсутні, виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні.
Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року включно на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021, а саме 2270 грн, щомісячної доплати за вислугу років в розмірі 30 відсотків посадового окладу та щомісячної доплати як голові суду в розмірі 10 відсотків посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди на період з 01 листопада 2021 року до 31 грудня 2021 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021, а саме 2270 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57, .

Відповідач-2: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, .

Третя особа: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Повний текст рішення складено 11.05.2022.

Суддя В.В. Рянська