Справа № 560/9891/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9891/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

11 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці Державної митної служби України про про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці Державної митної служби України з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною відмову, оформлену листом за №7.26-1/17/0/1 від 30.07.2021р. Державної митної служби України Хмельницька митниця у наданні дозволу на митне оформлення належного транспортного засобу з наданням пільг зі сплати митних платежів відповідно пункт 23, статті 13, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- зобов`язати Державну митну службу України Хмельницька митниця провести оформлення належного транспортного засобу з наданням пільг зі сплати митних платежів відповідно пункт 23, статті 13, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідки Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії серії ХМ №221271, ОСОБА_1 з 21.07.2010 встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Інвалідність встановлена довічно.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.10.2011, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 26.04.2019, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи .

Позивач звернувся до Хмельницької митниці Державної Митної служби України із заявою від 19.07.2021 (без додатків), у якій, посилаючись на п.23 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , просив надати дозвіл на безкоштовне розмитнення придбаного у 2019 році автомобіля на європейській реєстрації.

Листом від 30.07.2021 №7.26-1/17/С/1 Хмельницька митниця Державної митної служби України повідомила позивача про відсутність підстав для надання дозволу на здійснення безкоштовного митного оформлення належного позивачу транспортного засобу, оскільки чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати митних платежів при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, окрім випадків, визначених підпунктами б, в п.3 та пп. 5-7 ч.10 ст.374 Митного кодексу України. Зазначене стосується в тому числі й ввезення транспортних засобів особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та особами з інвалідністю.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки він як особа з інвалідністю внаслідок війни звільнений від сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку що чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати митних платежів та від сплати податків при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, окрім випадків, визначених підпунктами б, в пункту 3 та пунктами 5-7 частини 10 статті 374 Митного кодексу України. Доводи позивача про наявність підстав для звільнення від їх сплати суд вважає безпідставними.

Водночас суд зазначив, що звертаючись до відповідача із заявою з проханням надати дозвіл на безкоштовне розмитнення придбаного у 2019 році автомобіля на європейській реєстрації, позивач не вказав жодних відомостей та не надав жодних доказів про транспортний засіб, щодо якого він хоче здійснити митне оформлення із наданням пільг.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Відповідно до ст. 277 Митного кодексу України об`єктами оподаткування митом є:

- товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами;

- товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України;

- товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Статтею 281 МКУ встановлені тарифні пільги (тарифні преференції), зокрема допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Статтею 282 МКУ встановлено випадки, коли при ввезенні на митну територію України або вивезенні за її межі товари і транспортні засоби звільняються від оподаткування митом (податкові пільги). Однак, зазначеною статтею МКУ не передбачено звільнення від сплати мита транспортних засобів особистого користування, що ввозяться на митну територію України громадянами. При цьому, випадки звільнення від оподаткування товарів та транспортних засобів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами визначено частиною 10 статті 374 МКУ.

Зокрема, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами:

- транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні (підпункт б пункту 3 частини 10 статті 374);

- товари, що входять до складу спадщини за законом, відкритої за межами України на користь резидента (у тому числі в кількості однієї одиниці за кожною товарною позицією 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД), у разі підтвердження її складу органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її відкриття. Зазначене підтвердження підлягає засвідченню або легалізації у відповідній закордонній консульській установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (пункт 5 частини 10 статті 374);

- товари, одержані громадянами-резидентами у вигляді нагород і призів на міжнародних змаганнях, конкурсах за межами митної території України (у тому числі не більше одного товару за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД), за умови документального підтвердження факту нагородження нотаріальними органами відповідної країни. Зазначене підтвердження підлягає засвідченню або легалізації у відповідній закордонній консульській установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України);

- товари (включаючи транспортні засоби особистого користування), що були попередньо вивезені громадянами-резидентами за межі митної території України і зворотно ввозяться на митну територію України, за наявності відповідного підтвердження факту попереднього вивезення таких товарів (пункт 7 частини 10 статті 374).

Інших випадків звільнення від оподаткування митом при ввезенні (пересиланні) на митну територію України транспортних засобів безпосередньо громадянами не передбачено.

Таким чином, пункт 23 статі 12 Закону України №3551-XII не свідчить про безумовне звільнення осіб з інвалідністю внаслідок війни та прирівняних до них осіб від сплати податків та митних платежів. Вказана норма свідчить лише про можливість надання пільг таким особам - у випадках, прямо передбачених нормами податкового або митного законодавства.

Тобто, з аналізу даної норми слідує, що у п.23 ст.13 Закону №3551-ХІІ в частині сплати податків і зборів здійснюється відсилання до норм податкового та митного законодавства.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, у спірному випадку норми Митного кодексу України та Податкового кодексу України є спеціальними нормами, які визначають перелік податків та зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, та підстави звільнення від сплати податків, зборів та митних платежів.

Отже, враховуючи, що чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати митних платежів та від сплати податків при ввезенні громадянами на митну територію України транспортних засобів особистого користування, окрім випадків, визначених підпунктами б, в пункту 3 та пунктами 5-7 частини 10 статті 374 Митного кодексу України, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача.

При цьому, звертаючись до відповідача із заявою з проханням надати дозвіл на безкоштовне розмитнення придбаного у 2019 році автомобіля на європейській реєстрації, позивач не вказав жодних відомостей та не надав жодних доказів про транспортний засіб, щодо якого він хоче здійснити митне оформлення із наданням пільг.

Відповідач обґрунтовано звертав увагу позивача на відсутність інформації як про транспортний засіб, так і про те, чи позивач придбав автомобіль за межами митної території України чи на території України, в якому митному режимі ввезено вказаний транспортний засіб, чи знятий цей транспортний засіб з обліку у країні його реєстрації, хто ввозив на митну територію України авто, які товаросупровідні документи наявні на даний транспортний засіб.

Твердження позивача про те, що ненадання митних документів і даних про автомобіль пов`язане з тим, що він просив лише надати дозвіл на право пільгового розмитнення автомобіля, є помилковими, оскільки надання дозволу у такому вигляді законодавством не передбачено.

Окрім того, відповідно до ч.1 статті 257 МКУ декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Як зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача, оскільки позивач не здійснював декларування транспортного засобу з метою здійснення митного оформлення та випуску у вільний обіг на митній території України ( не подавав митну декларацію), картка відмови у митному оформленні цього транспортного засобу відповідачем не оформлялась.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.