Справа № 280/9335/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2022 року м. Дніпросправа № 280/9335/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (головуючий суддя Бойченко Ю.П.)

у справі №280/9335/21

за позовом ОСОБА_1

до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Вільнянського відділу державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.02.2019 ВП №58279013 про стягнення виконавчого збору у розмірі 116572,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець в межах ВП № 58279013 не проводив виконавчих дій та жодних сум не стягнув, при цьому останній обмежився виключно винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним накладенням арешту на майно та рахунки боржника. Стягнення виконавчого збору за відсутності ознак виконання рішення суду є протиправним.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. При цьому, винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) є обов`язком державного виконавця, а отже вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішення не є обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на обставинах, наведених в позовній заяві, також позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що в межах виконавчого провадження №61568157 на підставі виконавчого листа №336/4213/15-ц, виданого 23.07.2018, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. проводилося фактичне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/4213/15-ц з примусового стягнення з позивача на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом 33081,73 доларів США, заборгованості за відсотками 3848,75 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 129913,44 грн., а також судових витрат по справі в сумі 3654 грн. Копія постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. від 29.10.2020, в якій вказано про фактичне стягнення в межах виконавчого провадження №61568157 суми 7244,90 грн. боргу та 724,48 грн. основної винагороди приватного виконавця, позивачем надана до суду першої інстанції, однак судом такому доказу не було надано належної оцінки.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 05.02.2019 головним державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Біченко Людмилою Павлівною відкрито виконавче провадження №58279013 з примусового виконання виконавчого листа №336/4213/15-ц, виданого 23.07.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом 33081,73 доларів США, заборгованості за відсотками 3848,72 доларів США, заборгованості з пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 129913,44 грн., а також судових витрат в сумі 3654,00 грн. У пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 116572,15 грн.

Також 05.02.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 116572,15 грн.

18.07.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вжитими заходами встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

На момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, сума боргу за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження відповідачем стягнуто не було, що не заперечується учасниками справи.

Правомірність прийняття відповідачем постанови від 05.02.2019 ВП №58279013 про стягнення виконавчого збору у розмірі 116572,15 грн. є предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII.

Виходячи з наведених норм, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) є обов`язком державного виконавця. При цьому розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактично стягнутої, повернутої, а від суми, яка підлягає стягненню.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення.

За правилами ч.5 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.7 ст. 27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Також, відповідно до ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що обставини, на які посилається позивач, а саме: державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, не є підставою для звільнення від сплати виконавчого збору і визнання оскаржуваної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору протиправної.

За наведеного вище правового регулювання стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. І розмір виконавчого збору визначається, як вказано вище, зокрема, із суми, що підлягає примусовому стягненню.

Правове становище, за яким розмір виконавчого збору вираховувався саме з фактично стягнутої суми, про що зазначає позивач, існував згідно редакції ч.2 ст.27 Закону № 1404-VІІІ до 28.08.2018.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактично стягнутої, повернутої, а від суми, яка підлягає стягненню.

Таким чином, відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, що діяла на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору 05.02.2019 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З приводу наведених в апеляційній скарзі доводів щодо фактичного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №336/4213/15-ц в межах іншого виконавчого провадження суд апеляційної інстанції встановив таке.

Після повернення державним виконавцем на підставі постанови від 18.07.2019 виконавчого листа №336/4213/15-ц, виданого 23.07.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач АТ «Райффайзен банк аваль» повторно пред`явив виконавчий документ до виконання шляхом подання відповідної заяви до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. від 16.03.2020 відкрито виконавче провадження №61568157 з примусового виконання виконавчого листа №336/4213/15-ц, виданого 23.07.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, в якій зокрема зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

Втім вказані обставини ніяким чином не впливають на питання правомірності спірної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, від 05.02.2019 і не є законодавчо встановленою підставою для її скасування в судовому порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ці обставини не були покладені в обґрунтування позовних вимог, а відповідно до ч. 5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі №280/9335/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко