Справа № 803/152/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 травня 2022 року

м. Київ

справа № 803/152/17

адміністративне провадження № К/990/10877/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 803/152/17 за позовом Державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

УСТАНОВИВ :

У лютому 2017 року Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» звернулось до Волинського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 27 січня 2017 року № , яким позивачу нарахована пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 2055711,49 грн;

- від 27 січня 2017 року № , яким до позивача застосовано штраф в сумі 1360,00 грн за порушення вимог щодо декларування валютних цінностей;

- від 27 січня 2017 року № , яким позивачу збільшене грошове зобов`язання за платежем - податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, на суму 415405,50 грн, в тому числі: за основним платежем - 276937,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 138468,50 грн;

- від 30 січня 2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) на суму 288476,25 грн, в тому числі: за основним платежем - 230781,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 57695,25 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 28 січня 2021 року, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після нового розгляду справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 803/152/17. Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 2 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з посиланням на те, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами до суду. Скаржник вважає, що необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржником в касаційній скарзі не зазначено висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який застосований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні і від якого необхідно відступити, разом із обґрунтуванням необхідності відступлення від висновку.

До того ж, як вбачається із відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції посилався в судовому рішенні на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17, від 01 вересня 2020 року у справі №803/1154/16, від 13 листопада 2020 року у справі № 806/2438/15. Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає помилковість врахування судом апеляційної інстанції таких правових позицій Верховного Суду та не обґрунтовано, саме від якого із застосованих судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду необхідно відступити та з яких підстав.

До того ж, доводи касаційної скарги про неповне виконання судами попередніх інстанцій рішення Верховного Суду (в частині підстав направлення справи на новий розгляд), стосується здебільшого переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 803/152/17 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя І.А. Васильєва