Справа № 160/18642/21
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
ВСТАНОВИВ:
11.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач, з урахуванням уточнень від 15.12.2021 року, просить суд:
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 11.10.2021 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 18.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з підстав передбачених положеннями ст.ст. 160,161 КАС України.
Ухвалою суду від 08.11.2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 18.09.2021 року на п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду.
Позивачем в строк, визначений в ухвалі суду, усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 20.12.2021 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача від 16 квітня 2021 року та від 17 серпня 2021 року про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ДСА та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області 12 лютого 2021 року за №12/14/2021;
- довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04 березня 2021 року № Б-с-378 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- листи/відмови Пенсійного органу (рішення, тощо) та інші наявні докази щодо суті спору.
31.01.2022 року відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву позивача.
04.02.2022 року позивачем до суду надана письмова відповідь на відзив Пенсійного органу.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 02.05.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Позивач звернувся до Пенсійного органу із заявами про проведення перерахунку грошового утримання судді у відставці надавши довідку ТУ ДСА у Дніпропетровські області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.03.2021 року, а також розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 12/14/2021 від 12 лютого 2021 року, однак у перерахунку грошового утримання йому було двічі відмовлено.
Вважає рішення Пенсійного органу протиправним, тому звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначивши, що після 18 лютого 2020 року, тобто дати набрання чинності рішенням Конституційного Суду України у справі №2-р/2020 розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, не змінювався, а тому підстави для перерахунку довічного утримання відсутні.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
14.02.2022 року відповідачем 2 отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
V. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 3
Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
15.02.2022 року відповідачем 3 отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується матеріалами справи.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
VІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Позивач, ОСОБА_1 , є суддею у відставці Тернівського міського суду Дніпропетровської області з 09 серпня 2017 року.
З 09 серпня 2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді відставці.
Як вказує позивач, згідно законодавства, чинного на момент його звільнення у зв`язку з виходом у відставку, стаж роботи на посаді судді складав - 21 рік 5 місяців 20 днів, з яких: - 1 рік 11 місяців 3 дні - навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого; - 9 років 1 місяць днів - робота в органах прокуратури Дніпропетровської області; - 10 років 5 місяців 7 днів - робота на посаді судді.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів: зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» № 2509-VIII від 12 липня 2018 року, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону №1402-VIII доповни частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді.
На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положенні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, діяло на день їх призначення (обрання).
На думку позивача, на момент призначення його на посаду судді він, згідно ст.137 Закону України «Про судоустрій статус суддів» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», мав стаж ( досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме - стаж у вигляді 1 року 4 місяців 2 днів здійснення адвокатської діяльності, який після 05 серпня 2018 року.
У зв`язку з наведеним вище, позивач звернувся до голови Тернівського міського суду Дніпропетровської області із письмовою заявою про видачу йому нового розрахунку стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з обов`язковим зазначенням відомостей про його стаж роботи на посаді судді, який становить відповідно 22 роки 9 місяців 22 дні, та складається з:
- 1 року 11 місяців 3 днів навчання у Національній юридичній академії України ім.Я.Мудрого;
- 9 років 1 місяця 10 днів роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області;
- 1 року 4 місяців 2 днів здійснення адвокатської діяльності;
- 10 років 5 місяців 7 днів роботи на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області.
Цей розрахунок було отримано позивачем в Тернівському міському суді Дніпропетровської області та подано до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, де відповідно йому було видано довідку про суддівську винагороду № Б-с-378 від 04 березня 2021 року, згідно якої доплата за вислугу років складає 50% посадового окладу судді.
16 квітня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до якої додав такі документи:
оригінал Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 12/14/2021 від 12 лютого 2021 року, виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області за формою, встановленою Додатком 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду від 25.01.2008 року № 3-1 з відповідними змінами, згідно якого його стаж роботи на посаді судді становить відповідно 22 роки 9 місяців 22 дні, й складається з: -1 року 11 місяців 3 днів навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого; - 9 років 1 місяця 10 днів роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області; - 1 року 4 місяців 2 днів здійснення адвокатської діяльності; - 10 років 5 місяців 7 днів роботи на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області;
Заява позивача про перерахунок та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.04.2021 року за №09 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні перерахунку.

Згідно рішення №09 від 22 квітня 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено в здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно наданої довідки від 04 березня 2021 року № Б-с-378 з посиланням на те, що з 01 січня 2021 року не змінився розмір базового посадового окладу 63060,00 грн., а також не змінився розмір складових суддівської винагороди.

Повторно із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - 17.08.2021 року.

Заява позивача про перерахунок та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.08.2021 року за № 09 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні перерахунку.

Згідно рішення № 09 від 26 серпня 2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідач 3 дійшов висновку про відсутність права у позивача на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно наданої довідки від 04 березня 2021 року №Б-с-378 з аналогічних підстав, а саме з посиланням на те, що з 01 січня 2021 року не змінився розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у порівнянні з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2021 році, та як наслідок не змінився й розмір суддівської винагороди.

На думку позивача, така бездіяльність Пенсійного органу щодо відмови йому у здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зарахування стажу судді за його заявою згідно наданої довідки та Розрахунку стажу, є протиправною і такою, що порушує його права, а також суперечить принципу верховенства права, та порушує гарантії незалежності судової влади та вимоги ст.129-1 Конституції України.

З огляду на викладене, звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.

VІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів .

Згідно з п. 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIIІ визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів , крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Також, як передбачено ч.2 ст.142 Закону № 1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як передбачено ч.3 ст.135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з тим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIIІ було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень № 1402-VIII).

Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій та статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування , який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

VІІІ. ОЦІНКА СУДУ

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 зауважив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення в інших своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз. 4 пп. 3.1. п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10- рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абз. 5-6 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013).

Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично.

Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України визнав неконституційним пункт 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за заявою позивача про перерахунок щомісячного грошового утримання на підставі довідки від 24 лютого 2020 року № Б-с-358, позивачу було проведено перерахунок.

Обґрунтовуючи правомірність спірних рішень, Пенсійний орган посилається на те, що відповідно до Закону України Закону України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді у порівнянням з минулим роком не змінився.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2021 рік установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня складає 2102 гривні.

Таким чином, базовий оклад судді місцевого суду у 2021 році не змінився у порівнянні з 2020 роком та складає 63060,00 грн. (2102 грн. х 30).

Разом з тим, як вже зазначалось судом раніше, розрахунок довічного грошового утримання судді у відставці визначається Законом № 1402-VIII.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону У 1402 -VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 9 ст. 135 Закону № 1402 обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, розмір грошового утримання судді у відставці залежить від зміни хоча б однієї складової суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не лише від розміру його базового окладу, як зазначає відповідач.

При цьому, зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, тому позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 25 серпня 2021 року № 04-1132, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Донецькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки сума суддівської винагороди для перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 100 896 грн., тобто є більшою, ніж при здійсненні перерахунку у 2020 році.

Підсовуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача 2 та відповідача 3 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що як вбачається довідки від 04.03.2021 року розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначений станом на 01 січня 2021 року, а тому, в даному випадку право на перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виникає у позивача саме з 01 січня 2021 року.

Крім того, позовна вимога в частині зобов`язання Пенсійного органу здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% від суддівської винагороди задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються розміру щомісячного довічного грошового утримання, що свідчить про відсутність порушених прав позивача та необхідності їх захисту в судовому порядку.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату утримання без обмеження його граничного розміру не підлягають задоволенню, оскільки застосування такого обмеження матеріалами справи не підтверджено, а судове рішення не повинно містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Відповідно до частини сьомої статті 246 КАС України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заявлені передчасно, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, направлених на обмеження максимального розміру виплати, у зв`язку із чим в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Застосування судом норм матеріального права при вирішенні цього спору здійснено із врахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 29.12.2021 року у справі № 420/14201/20.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області 12 лютого 2021 року за № 12/14/2021, а саме: - 1 рік 11 місяців 3 дні навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого; - 9 років 1 місяць 10 днів роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області; - 1 рік 4 місяці 2 дні здійснення адвокатської діяльності; - 10 років 5 місяців 7 днів робо на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області, а всього - 22 роки 9 місяців 22 дні.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час роботи позивач на посаді судді, було передбачено, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період:

- з 01.09.1992 року по 07.07.1996 року навчався у Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого (тривалість стажу - 1 рік 11 місяців 3 дні);

- з 08.07.1996 року по 17.08.2005 року робота в органах прокуратури Дніпропетровської області (тривалість стажу 9 років 1 місяць 10 днів);

- з 30.09.2005 року по 31.01.2007 року здійснював адвокатську діяльність (тривалість стажу 1 рік 4 місяці 2 дні);

- з 02.03.2007 року по 08.08.2017 року працював на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області (тривалість стажу 10 років 5 місяців 7 днів).

Всього: 22 роки 9 місяців 22 дні.

З огляду на зазначене, враховуючи ту обставину, що позивач працював на посаді судді більше 10 років, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання також має бути зарахововано також: половина терміну навчання на юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім Ярослава Мудрого.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Тернівським міським судом Дніпропетровської області стаж роботи позивача становить 22 роки 9 місяців 22 дні, в тому числі навчання позивача у інституті зараховано до стажу судді який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання 01 рік 11 місяців 3 дні.

Враховуючи наведене вказаний розрахунок від 12.02.2021 року має бути врахований (зарахований) при здійсненні перерахунку суддівської винагороди позивача Пенсійним органом.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

На теперішній час, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що Пенсійним органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності своїх дій та обґрунтованості прийнятих рішень.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.04.2021 року за №09; в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 серпня 2021 року за №09; в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області 12 лютого 2021 року за № 12/14/2021, а саме: - 1 рік 11 місяців 3 дні навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого; - 9 років 1 місяць 10 днів роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області; - 1 рік 4 місяці 2 дні здійснення адвокатської діяльності; - 10 років 5 місяців 7 днів робо на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області, а всього - 22 роки 9 місяців 22 дні та в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 04 березня 2021 року № Б-с-378, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, починаючи з 01 січня 2021 року, із врахуванням Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №12/14/2021 від 12 лютого 2021 року, згідно якого стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить - 22 роки 9 місяців 22 дні.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 227,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, з кожного окремо.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 3: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.04.2021 року за №09.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 серпня 2021 року за №09.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді згідно Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Тернівським міським судом Дніпропетровської області 12 лютого 2021 року за № 12/14/2021, а саме: - 1 рік 11 місяців 3 дні навчання у Національній юридичній академії України ім. Я.Мудрого; - 9 років 1 місяць 10 днів роботи в органах прокуратури Дніпропетровської області; - 1 рік 4 місяці 2 дні здійснення адвокатської діяльності; - 10 років 5 місяців 7 днів роботи на посаді судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Тернівського міського суду Дніпропетровської області, а всього - 22 роки 9 місяців 22 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 04 березня 2021 року № Б-с-378, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, починаючи з 01 січня 2021 року, із врахуванням Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №12/14/2021 від 12 лютого 2021 року, згідно якого стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить - 22 роки 9 місяців 22 дні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 227,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 227,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 227,00 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 пов. Код ).

Відповідач 3: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м.Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 02.05.2022 року.

Суддя В.В. Ільков