Справа № 480/10675/21
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 27.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві направило до суду відзив на позов, у якому зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також ахрівними документами. До загального страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди:
- з 09.11.1980 по 24.11.1982 (у війському квитку запис про початок строкової служби зроблено іншим чорнилом);
- з 25.09.1986 по 11.09.1987, з 23.01.1988 по 13.07.1989, з 12.09.1989 по 01.12.1989 (на печатках, якими завірені записи про звільнення, не проглядаються назви підтприємств, в яких позивач працював);
- з 09.08.1995 по 03.10.1995 (відсутня історична довідка про перейменування організації з науково-технічної фірми 777 в приватну науково- виробничу фірму 777; з 24.01.1983 по 17.07.1985 (в уточнюючій довідці від 23.09.1986 № 16 відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи).
Тому ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, позивачем протягом встановленого Порядком № 22-1 строку не було надано уточнюючих довідок про невраховані періоди роботи.
Ухавлою суду від 06.01.2022 витребувано у позивача трудову книжку та військовий квиток.
Ухвалою суду від 01.02.2022 залучено до розгляду справи другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області у відзиві на позов підтверджує позицію ГУ ПФУ в м. Києві, а також вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь позивача.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, проаналізувавши всі докази у справі, встановив такі обставини.
11.06.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безтерміново було встановлено першу групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК № 764250.
В серпні 2021 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою № 415 від 31.08.2021 щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на матеріальне забезпечення непрацездатних громадян шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантоване Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно із ст. 23 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок:
а) трудового каліцтва або професійного захворювання;
б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).
Стаж роботи, який дає право на пенсію по інвалідності визначений ст. 25 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до частини другої якої пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності 14 років стажу роботи за умови встановлення інвалідності у віці від 56 років до 61 року.
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи також зараховується, зокрема:
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи (до 01.01.2004), є трудова книжка.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення/перерахунок пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначені на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Згідно з п. 4.1. розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Пунктом 4.2, Порядку 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
ГУ ПФУ в м. Києві, приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, не зарахувало до загального страхового стажу наступні періоди:
- з 09.11.1980 по 24.11.1982 (у війському квитку запис про початок строкової служби зроблено іншим чорнилом);
- з 25.09.1986 по 11.09.1987, з 23.01.1988 по 13.07.1989, з 12.09.1989 по 01.12.1989 (на печатках, якими завірені записи про звільнення, не проглядаються назви підтприємств, в яких Позивач працював);
- з 09.08.1995 по 03.10.1995 (відсутня історична довідка про перейменування організації з науково-технічної фірми 777 в приватну науково- виробничу фірму 777; з 24.01.1983 по 17.07.1985 (в уточнюючій довідці від 23.09.1986 № 16 відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи).
Судом були досліджені оригінали військового квитка та трудової книжки позивача, з останньої вбачається, що дійсно на печатках, якими завірені записи про звільнення, не проглядаються назви підтприємств, в яких позивач працював.
Проте, вказані недоліки записів трудової книжки не можуть бути самостійними підставами для незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.
Так, відповідач, в порушення вимог пункту 1.7 Порядку № 22-1, не повідомив письмово позивача про те, які документи необхідно подати додатково, а також не витребував такі документи у відповідних підприємств чи організацій, що передбачено пунктом 4.2, Порядку 22-1.
Стосовно вимог позивача про зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити пенсію по інвалідності, суд зазначає про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.
ОСОБА_1 у своєму позові не ставить питання про зобов`язання відповідачів зарахувати до трудового стажу той чи інший періоди його трудової діяльності, при цьому не надає суду відповідних доказів.
У той же час, суд не має повноважень на власний розсуд зобов`язувати того чи іншого відповідача зараховувати до трудового стажу позивача якісь конкретні періоди його роботи.
Отже, у даному випадку, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Щодо стягнення моральної шкоди необхідно зауважити, що відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України
1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За приписами ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престиж або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших диві прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 р. у справі № 670/499/16-а, від 28.02.2019 р. у справі № 804/7085/16, від 20.10.2021 №2-а-22/11.
З урахуванням викладеного, суд констатує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Таким чином, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар