Справа № 280/11068/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Справа № 280/11068/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пл. Пушкіна, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095) про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач, Олександрівський відділ ДРАЦ), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану відповідача від 10.09.2021 №214/21.17-83;

зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису та до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а саме: про шлюб №862, складеного 16.09.1989 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо зміни національності нареченого з «українець» на «німець».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб №862, складеного 16.09.1989 щодо зміни національності нареченого з «українець» на «німець». Проте, висновком від 10.09.2021 №214/21.17-83 позивачу відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану, мотивуючи відсутністю підстав для внесення змін до актового запису. Позивач не погоджується із вказаним висновком. Зазначає, що Статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" від 25.06.1992 №2494-ХІІ громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України №703/97-ВР від 9 грудня 1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Європи про захист національних меншин" визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй. чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 18.11.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

22.11.2021 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 24.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначений в порядку письмового провадження.

14.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що його дії є законними, вчиненими із додержанням законодавчо визначеної процедури, оскаржувана відмова є законною. При отриманні паспортного документа позивач скористався правом на вибір національності, і в період дії указу Президента України від 31.12.1991 №24 «Про порядок зміни громадянами України національності», який втратив чинність 27.01.1999, не скористався своїм правом на зміну національності. Також зазначає, що відповідач не має можливості вносити зміни до актового запису, вчиненого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Тому позивачу правомірно відмовлено у внесенні змін до актового запису. Позов вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

05.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він посилається на те, що позовні вимоги позивача не містять жодних посилань щодо зміни національності, а містять лише вимогу щодо часткового виправлення помилки в документі (актовому записі) виданому державою якої вже не існує і у складі якої тоді ще перебувала Республіка Україна. Діючим законодавством чітко передбачено порядок внесення змін до актових записів, які є помилковими і помилковість у вказаних документах встановлюється органами державної реєстрації актів цивільного стану України самостійно або визнаються такими в судовому порядку. В зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

11.01.2022 від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він зазначає, що в актовому записі про народження позивача національність батька зазначена «німець», а національність матері «українка». А отже, при отриманні свого першого паспорта у позивача став вибір за якою національністю себе ідентифікувати. Останнім було обрано національність за національністю матері. У позовній заяві позивач зазначив, що по досягненню 16-ти річного віку, виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у 1979 році йому був виданий паспорт громадянина СРСР, в якому національність була визначена як «українець». Таким чином, позивач скористався своїм правом на вибір національності при отриманні свого першого паспортного документа. У графі «національність» в відомостях про нареченого в актовому записі про шлюб позивача зазначено «українець» відповідно до паспорта, який ним було надано для реєстрації шлюбу у 1989 році. Таким чином, стверджувати, що в актовому записі про шлюб позивача сталося перекручення відомостей щодо його національності, або пропуск відомостей чи окремих слів, або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості є безпідставним. З урахуванням викладених обставин просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені обставини.

При складані актового запису про народження позивача у 1962 році національність матері була вказана на підставі наданого на той час паспорта «українка», відомості про батька були відсутні так як мати у шлюбі на той час не перебувала.

Згодом, у 1972 році батьки позивача зареєстрували шлюб та у 1973 році у зв`язку із встановленням батьківства до актового запису про народження позивача були внесені відомості про батька, у тому числі і його національній «німець».

Так, в свідоцтві про народження ОСОБА_1 від 06.12.1973 серії НОМЕР_1 національність батька була зазначена «німець», а національність матері «українка».

По досягненню 16-ти річного віку, виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у 1979 році йому був виданий паспорт громадянина СРСР, в якому національність була визначена як «українець».

Проти вказаної обставини позивач не заперечує.

В актовому записі про шлюб №862, складеному 16 вересня 1989 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зазначено: національність нареченого (позивача) «українець».

31.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб №862 від 16.09.1989, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом виправлення національності позивача з «українець» на «німець».

За результатами розгляду заяви, позивач отримав висновок №214/21.17-83 від 10.09.2021 про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану про шлюб.

Не погодившись з зазначеним висновком позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2398-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2398-VI, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI закріплено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до статті 9 Закону №2398-VI, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до частини 3 статті 9 названого Закону актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно частини 1 статті 22 Закону №2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Частиною 5 статті 9 Закону №2398-VI установлено, що правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджено наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793 (далі - Правила).

Пунктом 1.1 Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

За змістом п.2.11 Правил факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно підпункту 2.13.3 пункту 2.13 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану районного, районного в місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України.

Підпунктом 2.13.12 пункту 2.13 Правил, яким визначаються підстави для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема передбачено, що таке внесення можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до пункту 2.15 Правил передбачено випадки, коли складається висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, відповідно до пункту 2.15.9 цього пункту висновок складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18 (номер в ЄДРСР 82188573) та від 11 вересня 2019 року у справі №810/2732/18 (К/9901/5276/19) провадження №11-381апп19 (номер в ЄДРСР 84573534) дійшла висновку, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Право позивача на збереження або відновлення своєї національності не заперечується, однак у даному випадку відповідні обставини не можуть бути встановлені адміністративним судом при оскарженні особою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки національна належність особи є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державою.

Також, така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 05 липня 2019 року у справі №806/740/17 адміністративне провадження №К/9901/21697/18, від 29 вересня 2021 року у справі №520/2661/21 адміністративне провадження № К/9901/20891/21 та інших.

Таким чином, національність позивача, його батьків ніким не оспорюється, оскільки вказаний факт підтверджено належними доказами. Натомість, предметом розгляду даної справи є наявність підстав для внесення змін до актового запису та до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб позивача за №862 від 16.09.1989.

У позовній заяві позивач зазначив, що по досягненню 16-ти річного віку, виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у 1979 році йому був виданий паспорт громадянина СРСР, в якому національність була визначена як «українець». Таким чином, позивач скористався своїм правом на вибір національності при отриманні свого першого паспортного документа. У графі «національність» в відомостях про нареченого в актовому записі про шлюб позивача зазначено «українець» відповідно до паспорта, який ним було надано для реєстрації шлюбу у 1989 році.

Отже, стверджувати, що в актовому записі про шлюб позивача сталося перекручення відомостей щодо його національності, або пропуск відомостей чи окремих слів, або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості є безпідставним.

Усвідомлюючи свою належність до німецької національності, позивач мав змогу у період дії Указу Президента України 31.12.1991 №24 «Про порядок зміни громадянами України національності», який втратив чинність 27.01.1999, змінити національність, але цим не скористався, а на теперішній час зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Відтак, суд вважає, що відповідач не мав підстав для внесення змін до актового запису і склав висновок у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для внесення відповідних змін щодо національності.

Тож відмовляючи у внесенні змін до актового запису цивільного стану та до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Тому, вимога позивача про визнання протиправним висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану відповідача від 10.09.2021 №214/21.17-83 задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про шлюб №862, складеного 16.09.1989 щодо зміни національності нареченого з «українець» на «німець», є похідними від позовних вимог про визнання протиправним висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 10.09.2021 №214/21.17-83, а тому, відповідно, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручі до уваги вищевикладені обставини суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (пл. Пушкіна, буд. 2, м. Запоріжжя, 69095) про визнання протиправним висновку та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складене та підписане 11.05.2022.

Суддя Р.В. Кисіль