Справа № 300/5519/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2022 р. справа № 300/5519/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства "Рожнятівтеплокомуненерго" до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису від №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021, -
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Рожнятів-теплокомуненерго" (надалі також - позивач, ДП "Рожнятів-теплокомуненерго") звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування припису від №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2021 посадовими особами відповідача, здійснено захід державного контролю на ДП "Рожнятів-теплокомуненерго", за результатами якого складено акт від 25.03.2021 №ІФ413/529/AB та внесено припис, згідно якого, позивача зобов`язано до 30.04.2021 поновити па роботі ОСОБА_1 , нарахувати середній заробіток з 18.04.2018 по даний час, провести коригування середнього заробітку з 18.04.2018 по 09.12.2020. Скласти графік погашення заборгованого середнього заробітку та до 31.12.2021 виплатити заборгований середній заробіток відповідно до складеного графіка. Однак, на думку позивача припис від 25.03.2021 № N1F4143/529/AB є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки строк проведення заходу державного нагляду (контролю), як зазначено в акті з 24.03.2021 по 25.03.2021, відбувався за відсутності, т.в.о. директора ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" ОСОБА_2 , так як на час проведення перевірки останній перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АДУ № 959391 з 10.03.2021 по 31.03.2021, а до роботи приступив з 01.04.2021. На підприємстві був присутній тільки головний бухгалтер, яка знаходилась на робочому місці, та яка не є уповноваженою особою на виконання обов`язків керівника. Відтак, позаплановий захід проведено у відсутності уповноваженої особи об`єкта відвідування, що є порушенням вимог законодавства. У зв`язку із тим, що спірна перевірка проведене без участі т.в.о. директора ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" ОСОБА_2 , акт інспекційного відвідування, на переконання останнього, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення правопорушення щодо додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових договорів з працівниками. В зв`язку із наведеним позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
19.10.2021 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.11.2021 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши, що всупереч вимогам статті 119 КЗпП України директор ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" у квітні 2018 року звільнив мобілізованого працівника ОСОБА_1 з роботи. Також, представником відповідача, зазначено що т.в.о. директор ОСОБА_2 усіляко уникав особистого спілкування з інспектором праці, а головний бухгалтер позивача ОСОБА_3 зазначала про те, що її уповноважено надавати усі необхідні документи для проведення позапланового заходу контролю, а т.в.о. директора ОСОБА_2 буде присутній при підписанні Акту позапланової перевірки. Про перебування т.в.о. директора ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" в тимчасовій непрацездатності інспектору праці ОСОБА_4 не було відомо на момент здійснення позапланової перевірки. Крім того, рішенням у справі №344/5114/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 39 від 16.04.2018 ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" "Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 р.р.", в частині пункту 7 додатків до цього наказу, про звільнення з роботи тимчасового працівника ОСОБА_1 з 17.04.2018, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі підсобним працівником (дроворубом) ДП "Рожнятівтеплокомуненерго". Зобов`язано ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на час проходження військової служби в особливий період з моменту припинення виплати до дня подачі позову до суду, а саме до 02.04.2021. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.
24.12.2021 сторона позивача скористалася правом на подання відповіді на відзив, у якій вказала, що звільнення ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 23, 36 КЗпП України, оскільки укладаючи строковий трудовий договір останній надав добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами трудового договору термін. У такому випадку після закінчення строку трудового договору його чинність була припинена. Обмеження щодо звільнення працівників призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період поширюються на звільнення працівників за ініціативою роботодавця (крім ліквідації підприємств, установи, організації). 3 працівниками, зайнятими на сезонних роботах, укладається строковий трудовий договір на термін, що не перевищує тривалості сезонних робіт. Тому, на звільненого працівника ОСОБА_1 , за строковим трудовим договором, не поширюються гарантії, зазначені в статті 119 КЗпП України. Зважаючи на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 згідно заяви від 26.10.2017 (а.с.89) був прийнятий на роботу підсобним працівником за строковим трудовим договором на період опалювального сезону 2017-2018 року, з 30.10.2017, про що директор ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" підписав наказ № 108 від 27.10.2017 (а.с.90).
Згідно з повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 та атестаційної комісії Івано-Франківського ОВК, ОСОБА_1 12.11.2017 зобов`язано з`явитись в Рожнятівський райвійськомат (а.с.94).
Відповідно до наказу від 10.11.2017 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 "Про призов офіцерів запасу на військову службу за призовом осіб офіцерського складу" ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України. Вибуття до військової частини 12.11.2017 (а.с.93).
На підставі наказу від 11.11.2017 № 117 ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" по особовому складу, підсобного працівника (дроворуба), ОСОБА_1 було вивільнено від роботи з 12.11.2017, в зв`язку з призовом на військову службу до Збройних Сил України. Також, відповідно до цього наказу, за ОСОБА_1 , на виконання ч. 3 ст. 119 КЗпП України, збережено місце роботи, посаду та середній заробіток, на опалювальний період (а.с.91).
Згідно із Витягу з наказу ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" від 16.04.2018 № 39 "Про закінчення опалювального періоду", в зв`язку із закінченням опалювального періоду на території району припинено роботу котелень. Пунктом 2 звільнено з роботи тимчасових працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , в зв`язку із закінченням опалювального періоду, згідно ст. 36 п. 2 КЗпП України (закінчення строку) (а.с.92).
За результатами зазначеного інспекційного відвідування позивача представниками Управління Держпраці в Івано-Франківській області 25.03.2021 складено акт №ІФ413/529/AB, який, підписано т.в.о. директора ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" ОСОБА_2 із зауваженнями, які додаються на одному аркуші (а.с.45-57).
Згідно наведеного акту інспекційного відвідування від 25.03.2021 №ІФ413/529/AB встановлено порушення законодавства про працю, а саме частини 3 статті 119 КЗпП України. Так, відповідно до вимог частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Проте, всупереч вимогам статті 119 КЗпП України директор ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" у квітні 2018 року звільнив мобілізованого працівника ОСОБА_1 з роботи.
На підставі Акта від 25.03.2021 №ІФ413/529/AB позивачу внесено припис від №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021 про усунення виявлених порушень законодавства про працю, яким зобов`язано до 30.04.2021 поновити па роботі ОСОБА_1 , нарахувати середній заробіток з 18.04.2018 по даний час, провести коригування середнього заробітку з 18.04.2018 по 09.12.2020, скласти графік погашення заборгованого середнього заробітку до 31.12.2021, виплатити заборгований середній заробіток відповідно до складеного графіка (а.с.60-61).
Позивач, вважаючи протиправним припис від №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021 про усунення виявлених порушень законодавства про працю, звернувся в суд за захистом порушених прав із вимогою про їх скасування.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 43 Основного Закону, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності №877 від 05.04.2007 (надалі по тексту також - Закон №877-V).
Відповідно до статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
За правилами частини 5 статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині 5 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону (частина шоста статті 2 Закону №877-V).
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (стаття 3 Закону №877-V).
Згідно з приписами частини 4 статті 4 Закону №877-V, виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).
У свою чергу, частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.
Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6 пункту 4 Положення №96).
За пунктом 7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 11.02.2015 визначено, що територіальним органом Держпраці на території Івано-Франківської області є Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Відповідно до зазначених норм, Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області делеговано повноваження щодо здійснення на території Івано-Франківської державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
При вирішенні даного спору суд вважає за необхідне дослідити кожний аргументи позивача окремо у його співвідношенні до змісту заперечення відповідача, та виходячи із фактичних обставин справи, підтверджених належними доказами.
Надаючи оцінку наявності/відсутності порушення, яке зафіксовано в акті перевірки, а саме положення статті 119 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Згідно частини 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно частини 2 статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, підприємств, організацій, установ на функціонування в умовах особливого періоду. Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України від 17 березня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (№ 1126-VII) був затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", який набрав чинності з дня його опублікування в газеті "Голос України" від 18 березня 2014 року № 49.
Таким чином, із 18 березня 2014 року та станом на дату проведення перевірки в Україні діяв особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Згідно частини 3 статті 119 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зі змісту вказаної вище норми трудового законодавства вбачається, що для вирішення питання про наявність прав на гарантії, передбачені нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності особливого періоду.
Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України "Про оборону України", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Указами Президента України та іншими підзаконними актами.
Згідно статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Таким чином, законодавцем запроваджено норми щодо соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, не лише за призовом під час мобілізації, на особливий період, а й прийнятих на військову службу за контрактом, а також призваних на строкову військову службу у зазначений період.
Враховуючи викладене, гарантії щодо збереження за працівником місця роботи (посади) та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, установлені згідно з указаними нормами, є безумовними.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 522/4116/19, від 30 червня 2021 року у справі № 583/1191/20, від 02 листопада 2020 року у справі № 740/3621/18, від 02 листопада 2020 року у справі № 482/1648/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.
Відтак, законодавством не встановлено жодних відмінностей між правовим становищем працівників, які уклали строкові трудові договори, та працівників, що працюють за безстроковими трудовими договорами, зокрема, й щодо поширення на них установлених законом гарантій, пільг і компенсацій. Гарантії, визначені частинами 3-4 статті 119 КЗпП України зберігаються за працівником навіть за умови, якщо строк трудового договору може закінчитися раніше, та на час перебування на службі трудові відносини пролонгуються до закінчення фактичної військової служби.
Крім того, суд зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 у справі №344/5114/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 39 від 16.04.2018 ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" "Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 р.р.", в частині пункту 7 додатків до цього наказу, про звільнення з роботи тимчасового працівника ОСОБА_1 з 17.04.2018, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі підсобним працівником (дроворубом) ДП "Рожнятівтеплокомуненерго". Зобов`язано ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на час проходження військової служби в особливий період з моменту припинення виплати до дня подачі позову до суду, а саме до 02.04.2021.
Вищенаведене рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 у справі №344/5114/21 набрало законної сили 02.12.2021.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги наявне рішення в цивільній справі №344/5114/21 суд вважає, що посилання позивача на те, що після закінчення строку трудового договору (в даному випадку після закінчення опалювального періоду), укладеного з тимчасовим працівником, його чинність була припинена є безпідставними, а висновок Головного управління про порушення позивачем положень статті 119 КЗпП України, з огляду на звільнення позивача у період проходження військової служби вірними.
Щодо, тверджень позивача, про проведення інспекторами праці в період з 24.03.2021 по 25.03.2021 інспекційного відвідування ДП "Рожнятівтеплокомуненерго", за відсутності т.в.о. директора ОСОБА_2 , який на час проведення перевірки перебував на лікарняному, що є порушенням вимог законодавства, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" від 21 серпня 2019 р. № 823 відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823).
При цьому, суд зазначає, що згідно статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці про інспекцію праці у промисловості й торгівлі № 81, яка ратифікована Україною Законом України № 1985-IV від 08.09.2004, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою. У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
Окрім цього, згідно статті 16 даної Конвенції, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Тобто, Конвенція МОП №81 визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.03.2018 року у справі №697/2073/17.
Порядок №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Згідно пункту 2 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів, а відповідно до пункту 5 цього ж Порядку підставами для здійсненні інспекційного відвідування є, серед іншого, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Пунктом 5 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для здійснення інспекційних відвідувань є, серед іншого, звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Як встановлено судом, процедура проведення заходу державного нагляду (контролю) ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" була ініційована начальником Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами аналізу звернення ОСОБА_1 від 01.03.2021 №К-146 щодо порушення стосовно нього законодавства про працю.
Враховуючи зазначене, суд вважає, у керівника Управління Держпраці у в Івано-Франківській області були наявні правові підстави для прийняття, в результаті аналізу повідомленої інформації ОСОБА_1 від 01.03.2021, наказу про проведення інспекційного відвідування від 17.03.2021 № 268-Д (а.с.77) та видачі направлення на проведення позапланового заходу державного контролю від 17.03.2021 №2003 (а.с.78).
Згідно частини 4 статті 6 Закону №877 строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.
Водночас згідно пункту 9 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.
Враховуючи положення частин 5 статті 2 Закону №877 щодо обов`язковості його застосування Держпраці та його територіальними органами, суд зазначає, що строк інспекційного відвідування повинен визначатись відповідно до пункту 9 Порядку №823 і складати не більше 10 робочих днів.
Згідно підпункту 7 пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право під час проведення інспекційних відвідувань отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Пунктом 11 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.
Згідно підпункту 8 пункту 12 Порядку №823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інспекторам праці забороняється: проводити інспекційне відвідування понад строки, визначені пунктом 9 цього Порядку.
Пунктом 16 Порядку № 823 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці (пункт 17 Порядку № 823, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження (пункт 18 Порядку № 823, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування (пункт 21 Порядку № 823, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм, суд зазначає про відсутність обов`язку у відповідача повідомляти об`єкт відвідування заздалегідь до проведення такого відвідування. Зазначене правило є логічним, оскільки сенс інспекційного відвідування у багатьох випадках і полягає у раптовості та несподіваності перевірки, завдяки чому і можливо виявити певні порушення законодавства про працю, зокрема, і фактичний допуск особи до роботи без укладення трудового договору.
При цьому, суд звертає увагу на те, що фактичний допуск позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення заходу державного контролю, в тому числі шляхом надання документів, необхідних для здійснення перевірки, свідчить про дотримання посадовими особами такого органу встановлених законодавством вимог до порядку призначення та/або здійснення відповідного заходу контролю та певним чином нівелює правові наслідки допущених процедурних порушень.
Також, суд звертає увагу на те, що посадовими особами контролюючого органу не складено акту про відсутність належного представника позивача чи про неможливість проведення перевірки через ненадання документів. Наведене свідчить про те, що головний бухгалтер ОСОБА_3 , як належний представник підприємства, надала в ході проведення перевірки витребовувані документи, що стали підставою до складання відповідачем акту перевірки. Також, позивач не надав доказів про виконання його обов`язків керівника підприємства під час перебування його на листку непрацездатності іншою особою.
Позивач у ході проведення інспекторами праці перевірки не скористався встановленим Законом №877-V правом недопуску посадових осіб відповідача до здійснення заходів державного нагляду (контролю), а тому, суд вважає, що відповідачем дотримано порядку проведення інспекційного відвідування позивача.
В контексті вказаного суд відхиляє доводами позивача про те, що проведення інспекційного відвідування можливе тільки у присутності т.в.о. директора ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" ОСОБА_2 .
Стосовно посилань позивача на рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 у справі №344/5114/21, як на існування двох актів, які передбачають відповідальність за одне і теж саме порушення, суд зазначає наступне.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2021 у справі №344/5114/21, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ № 39 від 16.04.2018 ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" "Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 р.р.", в частині пункту 7 додатків до цього наказу, про звільнення з роботи тимчасового працівника ОСОБА_1 з 17.04.2018, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі підсобним працівником (дроворубом) ДП "Рожнятівтеплокомуненерго". Зобов`язано ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на час проходження військової служби в особливий період з моменту припинення виплати до дня подачі позову до суду, а саме до 02.04.2021.

Однак суд звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі є не правові наслідки дій ДП "Рожнятівтеплокомуненерго" щодо звільнення ОСОБА_1 , а законність припису від №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021 про усунення виявлених порушень законодавства про працю.

Враховуючи викладене, в зв`язку із тим, що Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області дотримано порядку проведення інспекційного відвідування ДП "Рожнятівтеплокомуненерго", а позивачем не спростовано висновків акту перевірки від 25.03.2021 №ІФ413/529/AB, суд дійшов висновку про правомірність припису №ІФ413/529/АВ/П від 25.03.2021 про усунення позивачем порушень законодавства про працю.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАСУ підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Рожнятівтеплокомуненерго" (, вул. Проценка, 3, смт. Рожнятів, Івано-Франківська область, 77600);

відповідач - Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.