Справа № 131/1203/21
Суддя: Балтак Д. О.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 131/1203/21
повадження№ 2-а/131/1203/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2022

Іллінецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Балтака Д.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення -

встановив:

27 жовтня 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора відділу поліції № 5 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича С.Л. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 473638 від 25.10.2021 р. Даною постановою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 (сто сімдесят гривень 00 коп.) грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 44-3 КУпАП, а саме перебування у торговому центрі без засобів індивідуального захисту, а саме одягнутої маски, яка закриває рот та ніс. Позов мотивований тим, що під час процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній звернувся до інспектора поліції із клопотанням про необхідність скористатись правовою допомогою, у задоволенні якого відповідачем в усній формі було відмовлено. З урахуванням викладеного позивач зазначає про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати зазначену постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у даній справі.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2022 р. позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, у зв`язку із наявними недоліками, а саме подання суду належним чином не посвідчених копій документів.

04 листопада 2021 р. позивач до суду подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив клопотання про заміну первісного відповідача - інспектора відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича С.Л. на належного відповідача - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2021 р. відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників, зобов`язано відповідачів надати відзив на адміністративний позов.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2021 р. задоволено клопотання позивача, замінено первісного відповідача - інспектора відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Настича С.Л. на належного відповідача - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

14 грудня 2021 р. до суду надійшов відзив на адміністративний позов, у змісті якого представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зазначає, що інспектор поліції, як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем норм Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», маючи відповідні повноваження зробив висновок про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 44-3 КУпАП. Таким чином, інспектор поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та КУпАП. З огляду на наведене представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20 грудня 2021 р. від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у відповідності до змісту якої останній просить суд стягнути із відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2022 р. зазначена заява про збільшення розміру позовних вимог залишена без руху, у зв`язку із відсутністю подання до суду належних доказів сплати судового збору за даною позовною вимогою.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 лютого 2022 р. дана заява про збільшення розміру позовних вимог повернута позивачу, у зв`язку із не усуненням останнім недоліків даного процесуального документу. Крім того, суд постановив витребувати від відповідача відео-фіксацію обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка фіксувалась за допомогою нагрудного відео-реєстратора інспектора поліції.

11 квітня 2022 р. до суду від начальника сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції М. Боднюка надійшов лист, яким останній повідомляє, що надати суду відеозапис складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 від 25.10.2021 р. з портативного відео-реєстратора не має технічної можливості, оскільки зазначений реєстратор на даний час технічно не справний.

Відповідно до частини 1 статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Змістом частини 8 даної статті визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, розглянувши адміністративну справу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 р. інспектор відділу поліції № 5 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції Настича С.Л., розглянувши матеріали справи відносно позивача встановив, що 25 жовтня 2021 р. о 13:14 год. ОСОБА_1 перебував у м. Іллінці по вул. Європейській, 14 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у торговому центрі без засобів індивідуального захисту, а саме одягнутої маски, яка закриває рот та ніс, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 44-3 КУпАП, та виніс постанову серії ЕГА № 473638 від 25.10.2021 р. про притягнення останнього до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 (сто сімдесят гривень 00 коп.) грн.

Оскаржувана у судовому порядку постанова про накладення адміністративного стягнення підписана посадовою особою, яка її винесла та зміст зазначеної постанови містить посилання на те, що до неї долучені два письмові пояснення.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Положеннями статті 29 вказаного Закону визначено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято постанову КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якої з метою запобігання поширенню на території України вказаної гострої респіраторної хвороби, з 19 грудня 2020 р. по 31 грудня 2021 р. на території України установлено, шляхом продовження на всій території України дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11.03.2020 р. № 211 та від 20.05.2020 р. № 392.

Згідно підпункту 1 пункту 2-1 зазначеної постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236, в редакції, яка діяла станом на 24 жовтня 2021 р., з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 р. № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020 р., внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до статті 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення частини 1 статті 222 КУпАП, після цифр «44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020 р., до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

Згідноз пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частинами 1 та 2 статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності, тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Статтею 254 КпАП України визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до статті 256 КпАП України, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є та не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 19 лютого 2020 р. у справі № 204/8036/16-а (провадження № К/9901/24178/18), від 26 квітня 2018 р. у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18) та від 08 липня 2020 р. у справі № 463/1352/16-а (провадження К/9901/21241/18).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало знаходження позивача у приміщенні торгового центу без засобів індивідуального захисту. Однак, до оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень не долучено жодного належного та допустимого доказу вищенаведеного (письмові пояснення свідків, відео-фото-фіксація порушення тощо).

Крім того, змістом статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положеннями частини 1 статті 271 КУпАП передбачено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

У відповідності до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами й може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин з іншими суб`єктами права.

Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті статті 59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально-правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (рішення від 06 вересня 2005 р. у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 р. у справі «Корнєв і Карпенко проти України»).

Так, при дослідженні змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до даного документу долучені два письмових пояснення позивача, в яких зафіксоване клопотання про

необхідність скористатись правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

В свою чергу, зазначені письмові докази на відповідний запит суду відповідачем не надані, як і диск із відео-фіксацією обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка фіксована за допомогою нагрудного відео-реєстратора відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з даного приводу суд приходить до висновку, до суб`єктом владних повноважень не спростований факт звернення позивача до відповідача із клопотання про

про необхідність скористатись правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 44-3 КУпАП.

Оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою, проте відповідачем не вжито жодних дій щодо надання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, зазначене свідчить, що такими діями відповідач порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тож, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, які є самостійними підставами для скасування постанови, суд не бачить необхідності досліджувати будь-які інші обставини події, що відбулась за участю позивача.

Аналогічні правові висновки наведені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 18 лютого 2020 р. у справі № 524/9827/16-а (провадження № К/9901/20742/18), 15 квітня 2020 р. у справі № 524/3644/17 (провадження № К/9901/22129/18) та від 26 травня 2020 р. у справі № 640/16220/16-а (провадження № К/9901/20359/18).

Згідно частини 5 статті 243 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 473638 від 25.10.2021 р. підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Згідно частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на кориться позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 20, 73-77, 90, 132, 134, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 44-3, 245, 247, 251, 283, 288 КУпАП, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 473638, винесену 25 жовтня 2021 р. інспектором відділу поліції № 5 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Настичем С.Л. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 44-3 КУпАП та провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , адреса місця знаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Театральна, 10.

Суддя: