Справа № 320/13304/20
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року № 320/13304/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» щодо неврахування приписів ЗУ «Про внесення змін до ст. 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» щодо встановлення групи інвалідності» від 13.03.2018 № 2318-VІІ при прийнятті рішення, викладеного у формі акту № 896 огляду медико-соціальною комісією від 16.11.2020 з причини інвалідності «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»;

- зобов`язати Комунальний заклад Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» провести переогляд з метою підвищення групи інвалідності (встановлення ІІ групи інвалідності) з причини інвалідності «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», з урахуванням ЗУ «Про внесення змін до статті 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» щодо встановлення групи інвалідності» від 13.03.2018 № 2318-VІІ, у зв`язку з змінами у стані здоров`я і працездатності.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником бойових дій. Після звільнення з лав ЗСУ у нього погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні.

За результатами проходження у січні 2020 року огляду Військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» йому видано Свідоцтво про хворобу від 23.01.2020 № 37/Зв, із зазначенням у пункті 11 свідоцтва діагнозу і постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва). Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 03.04.2020 № 103 о/с його було звільнено зі служби через хворобу.

Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Міністерства охорони здоров`я України 12.05.2020 йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 12 травня 2020 без терміну переогляду, причина інвалідності «Захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції».

Постановою від 12.08.2020 № 43 Військово-лікарська комісія Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» відмінила постанову ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Київській області» по причинному зв`язку захворювання у свідоцтві про хворобу № 37/Зв від 23.01.2020 та зазначила причинний зв`язок захворювання «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

«Наслідки перенесеної ЗЧМТ (2017р), струс головного мозку у вигляді післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-динамічними кризами (13.11; 25.11.2019р), стійкими цефалгіями. Астено-невротичний синдром внаслідок ЗЧМТ, струсу головного мозку. Хронічний холецистит, стадія ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Мікронефролітіаз. Вертеброгенна люмбалгія з м`язово-тонічним синдромом на тлі остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта з незначним порушенням функції», Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 16.11.2020 Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Міністерства охорони здоров`я України позивачу під час повторного огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з 12 серпня 2020 без терміну переогляду, причина інвалідності «Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини».

Позивач зазначає, що має право на отримання групи інвалідності на ступінь вище від визначених законодавством критеріїв встановлення інвалідності, оскільки він є учасником АТО, для якого передбачений особливий порядок встановлення групи інвалідності.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій він проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач як військовослужбовець з 17.09.2018 по 29.12.2018 брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Рішенням комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 03.05.2019 позивачу надано статус учасника бойових дій та 03.05.2019 позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Після звільнення з лав Збройних Сил України у позивача значно погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні.

За результатами проходження у січні 2020 року огляду Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області» позивачу видано Свідоцтво про хворобу № 37/Зв від 23.01.2020, із зазначенням у пункті 11 свідоцтва діагнозу і постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 2, кризовий перебіг. Міокардіофіброз. СН І-ІІ А ст. Ангіопатія сітківки за гіпертонічним типом обох очей. Наслідки перенесеної ЗЧМТ (2017р), струс головного мозку у вигляді післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо - динамічними кризами (13.11; 25.11.2019р), стійкими цефалгіями. Енцефалопатія змішаного генезу II ст з лівобічною пірамідною недостатністю, вираженим церебрастенічним синдромом, вестибулярним розладом. Астено-невротичний синдром внаслідок ЗЧМТ, струсу головного мозку. Хронічний холецистит, стадія ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Мікронефролітіаз. Вертеброгенна люмбалгія з м`язово-тонічним синдромом на тлі остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта з незначним порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 03.04.2020 № 103 о/с позивача було звільнено зі служби через хворобу.

Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Міністерства охорони здоров`я України позивачу встановлено III групу інвалідності з 12 травня 2020 без терміну переогляду, причина інвалідності «Захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції», що підтверджується довідкою від 12.05.2020 АВ № 0090668.

Постановою ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Київській області» від 12.08.2020 № 43 Захворювання колишнього військовослужбовця, інваліда ІІІ групи, учасника бойових дій ОСОБА_1 , 1984 р.н., «Гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 2, кризовий перебіг. Міокардіофіброз. СН І-ІІА ст. Ангіопатія сітківки за гіпертонічним типом обох очей. Енцефалопатія змішаного генезу II ст з лівобічною пірамідною недостатністю, вираженим церебрастенічним синдромом, вестибулярним розладом», ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

«Наслідки перенесеної ЗЧМТ (2017р), струс головного мозку у вигляді післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-динамічними кризами (13.11; 25.11.2019р), стійкими цефалгіями. Астено-невротичний синдром внаслідок ЗЧМТ, струсу головного мозку. Хронічний холецистит, стадія ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Мікронефролітіаз. Вертеброгенна люмбалгія з м`язово-тонічним синдромом на тлі остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта з незначним порушенням функції», Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Постанову ВЛК ДУ «ТМО ИВС України по Київській області» по причинному зв`язку захворювання у свідоцтві про хворобу № 37/Зв від 23.01.2020 відмінити.

Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 Міністерства охорони здоров`я України позивачу під час повторного огляду встановлено III групу інвалідності з 12 серпня 2020 без терміну переогляду, причина інвалідності «Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини», що підтверджується довідкою від 16.11. 2020 АВ № 0090778.

Позивач вважає, що інвалідність, отримана внаслідок захисту Батьківщини, з урахуванням ч. 13 ст.7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», дає йому право на встановлення інвалідності на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення інвалідності, тобто, ІІ групи, що не взято до уваги обласною МСЕК № 2 при прийнятті рішення про встановлення інвалідності.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (стаття 3 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV (далі - Закон № 2961-IV) медико - соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 2.03.1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII ) визначено інвалідність як міру втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Згідно статті 7 Закону № 2961-IV медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Також визначається причина інвалідності та час її настання.

Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 3 Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ) і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у містах Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні (пункт 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Комісія складається з представників МОЗ, Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби Служби безпеки України (далі - СБУ) та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери (пункт 10 Положення).

Згідно вимог п. 12 Положення до повноважень Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії віднесено надання лікарям комісій консультаційної допомоги з питань проведення медико-соціальної експертизи: проведення у складних випадках огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Відповідно до пункту 23 Положення, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, яке за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер (пункт 24 Положення).

Відповідно до пункту 25 Положення рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розлад функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 Положення визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 (далі Інструкція №561) при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпро) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1-2 Закону№ 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону№ 2011-XII дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначений в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ).

Разом з тим відповідно до п.2.5 Інструкції №561 повторний огляд інвалідів проводиться згідно з пунктом 22 Положення про МСЕК № 1317, а саме повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Відповідно до п.23-25 Положення Про МСЕК № 1317, у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії і письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико - соціальної експертизи.

Відповідно до п.п. 6.13 п. 6 та абзацу 23 п.п. 8.8 п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467, Міністерство охорони здоров`я відповідно до покладених на нього завдань проводить медико-соціальну експертизу з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи та затверджує порядок її проведення.

Відповідно до абзацу третього пункту 22 Положення Про МСЕК № 1317 особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі:

наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку,

анатомічних дефектів,

стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму,

неефективності реабілітаційних заходів,

неможливості відновлення соціальної адаптації,

несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Також частиною тринадцятою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено , що особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище I групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.

При цьому розділом ІІІ Інструкції №561 встановлено перелік захворювань, дефектів, необоротних морфологічних станів, порушень функцій органів та систем організму, при яких група інвалідності встановлюється без строку переогляду, тобто безстроково.

Суд звертає увагу на те, що позивач наполягає на встановленні йому інвалідності II групи, "Захворювання. ТАК, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби", безстроково, при цьому посилається на Закон України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", щодо встановлення групи інвалідності від 13.03.2018 №2318-VІІ.

Як зазначається у вказаному законі, ІІ група інвалідності встановлюється безстроково, якщо "отримані ушкодження, які призвели до необоротних втрат (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функції".

При цьому суд, дослідивши матеріали справи, звертає увагу на те , що такий висновок (акт тощо) про отримання позивачем ушкодження, які призвели саме до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або саме повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, відсутній.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань.

Завданням суду при розв`язанні зазначеного спору є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2019 року у справі №215/3246/17.

Так, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Враховуючи відсутність висновку (акту тощо) про отримання позивачем ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, як то передбачено частиною тринадцятою статті 7 Закону № 2961-IV, відсутність у суду повноважень щодо вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо встановлення позивачу статусу інваліда ІІ групи з урахуванням висновків суду та Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" щодо встановлення групи інвалідності» від 13.03.2018р за №2318-VІІІ.

При цьому суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» щодо неврахування приписів ЗУ «Про внесення змін до ст. 7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» щодо встановлення групи інвалідності» від 13.03.2018 № 2318-VІІ при прийнятті рішення, викладеного у формі акту № 896 огляду медико-соціальною комісією від 16.11.2020 по причині інвалідності «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», з вище зазначених мотивів.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 9,14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Обласну медико-соціальну експертну комісію № 2 Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» повторно розглянути питання щодо встановлення гр. ОСОБА_1 статусу інваліда ІІ групи з урахуванням висновків суду та Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" щодо встановлення групи інвалідності» від 13.03.2018р. за №2318-VІІІ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.