Справа № 160/20381/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача-2 - Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач, з урахуванням уточненого позову, просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.05.2014 року по 18.08.2014 рік позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відповідними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. За час реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, він повинен був сплатити єдиний внесок у наступні періоди з травня по серпень 2014 року - 422,65 грн. за кожен. 14.04.2014 року позивачем було сплачено за другий квартал 2014 року у розмірі 845,30 грн. та 06.10.2014 року за третій квартал 2014 року, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до розділу 3 акту №417 від 24.03.2015 року складеного за результатом проведеної Управлінням Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська перевірки за перевіряємий період порушень не виявлено. Відповідно до довідки від 25.03.2015 №1856/02/31 ОСОБА_1 не має заборгованості по внесках на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Не зважаючи на це, на підставі наказу №3518 від 28.07.2021 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області у період з 11.08.2021 по 13.08.2021 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.05.2014 по 18.08.2014. За результатами перевірки складено акт, в якому зазначено, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення, а саме в частині неподання звітності по єдиному внеску за 2014 рік та п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2014 року на 422,65 грн. На підставі даного акту були винесені: вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 422,65 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо сплати штрафних санкцій у розмірі 211,33 грн. Враховуючи, що єдиний внесок за серпень 2014 року позивачем було своєчасно сплачено, відповідні рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
07.12.2021 року від відповідача-1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні. В обґрунтування своєї позиції зазначено лише норми чинного законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску. Вказано, що сума мінімального страхового внеску за місяць у 2014 році складав 422,65 грн. ГУ ДПС у Дніпропетровській області лише констатовано, що до позивача було застосовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 211,33 грн. Жодних конкретних пояснень, враховуючи те, що позивач зазначає про сплату єдиного внеску, не зазначено.
09.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
17.12.2021 року від відповідача-2 ДПС України надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що згідно обставин справи, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 19.08.2021 №2880/04/04-36-07-15/ НОМЕР_1 ) встановлено порушення вимог п.3 ст.7, ч.5 ст.8 Закону №2464 (у редакції, яка діяла на момент вчинення порушення), а саме фізичною особою ОСОБА_1 за серпень 2014 року не відображено самостійно визначену суму, на яку нараховується єдиний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати, яка складає 1218 грн. та відповідно, не задекларовано суму єдиного внеску за серпень 2014 року в розмірі 422.65 грн. ОСОБА_1 не надано звітність з єдиного внеску за 2014 рік. Згідно даних інтегрованої картки платника, зазначена сума сплаченого єдиного внеску зарахована 06.10.2014 року та обліковується в ІКП як переплата, оскільки дані податкової звітності з єдиного внеску за спірний період не ідентифікують вказаний платіж як нарахований до сплати. Саме з метою приведення у належний стан даних податкового обліку позивача з єдиного внеску у спірний період, ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з урахуванням матеріалів акту перевірки й було виставлено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка ніяким чином за наведених обставин не покладає додаткове навантаження на платника. За донарахування відповідним податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску до платника було застосовано рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 211,33 грн., що цілком відповідає вимогам п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464. У зв`язку з цим, ДПС України за результатами всебічного розгляду скарги в контексті зафіксованих у акту перевірки обставин щодо декларування ОСОБА_1 зобов`язань зі сплати єдиного внеску та даних інтегрованої картки платника, й було прийнято рішення від 12.02.2021 №3371/6/99-00-06-02-01-06, зазначені рішення про залишення скарги позивача від 23.09.2021 №б/н без задоволення.
20.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2 ДПС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
13.05.2014 року взято на облік ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів як платника єдиного внеску.
Наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №3518 від 28.07.2021 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 », наказано провести з 11.08.2021 документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.05.2014 по 18.08.2014, тривалістю 3 робочі дні.
За результатом проведеної перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт №2880/04-36-07-15/ НОМЕР_1 від 19.08.2021 року Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.05.2014 року по 18.08.2014 рік.
Згідно Розділу ІІІ.Висновки, акту перевірки, документальною позаплановою невиїзною перевіркою платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 встановлено порушення:
- п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення, в частині неподання звітності по єдиному внеску за 2014 рік;
- п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень 2014 року на 422,65 грн.
Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 09.09.2021 року, застосовано до платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 211,33 грн.

23.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ДПС України із скаргою на вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій. В скарзі ОСОБА_1 було зазначено, зокрема, що за час реєстрації як фізичної особи-підприємця повинен був сплатити єдиний внесок в наступному розмірі та наступні періоди: з травня по серпень 2014 року - 422,65 грн. за кожен. Загалом мало бути сплачено 1690,60 грн. 14.07.2014р. було сплачено єдиний внесок за другий квартал 2014 року у розмірі 845,30 грн., що підтверджується квитанцією №27 від 14.07.2014р. АТ «УкрСиббанк» та за третій квартал 2014 року у розмірі 845,30 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.303478735.1 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням про результати розгляду скарги від 11.10.2021 року №8881/Б/99-00-06-02-01-09, ДПС України розглянуло скаргу ОСОБА_1 та повідомило зокрема наступне.

З матеріалів скарги вбачається, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 19.08.2021 №2880/04-36-07-15/ НОМЕР_1 ) встановлено порушення вимог п.3 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону №2464 (у редакції, яка діяла на момент вчинення порушення), а саме, платником занижено єдиний внесок за серпень 2014 року на суму 422,65 грн., у зв`язку з неподанням звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік.

Згідно даних інтегрованої картки платника, сума сплаченого єдиного внеску зарахована 06.10.2014 та обліковується як переплата.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2021р. №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.09.2022519*81р. №, згідно вимог чинного законодавства.

За таким обставин, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.09.2021р. №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.09.2021р. № залишено без змін, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 23.09.2021р. №б/н без задоволення.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI, в редакції на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Приписами ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У силу п. 11 ст. 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно частин 11, 12 статті 9 Закону України № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 14.07.2014р. було сплачено єдиний внесок за другий квартал 2014 року у розмірі 845,30 грн., що підтверджується квитанцією №27 від 14.07.2014р. АТ «УкрСиббанк» та за третій квартал 2014 року у розмірі 845,30 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.303478735.1 ПАТ КБ «ПриватБанк».

Загалом сплачено 1690,60 грн.

Згідно ІКП ОСОБА_1 станом на:

31.12.2014р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата);

31.12.2015р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата);

31.12.2016р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата);

31.12.2017р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата);

31.12.2018р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата);

31.12.2019р., сальдо на початок року становить 422,65 грн. (переплата).

Також, відповідно до ІКП ОСОБА_1 :

- 14.07.2014 - зараховано 14.07.2014 сплата суми податків і зборів/єдиного внеску платіжне доручення №27 від 14.07.2014 в сумі 845,30 грн.;

- 14.07.2014 - збільшено переплату платіжне доручення №27 в сумі 845,30 грн.;

- 21.07.2014 - нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску №438035 від 21.07.2014 терм.сплати 21.07.2014 - нараховано 845,30 грн. (переплата 845,30 грн.);

- 21.07.2014 - зменшено переплату платіжне доручення №27 по нарахуванню єдиного внеску №438035 від 21.07.2014 на 845,30 грн.;

- 31.07.2014 - нараховано 845,30 грн., сплачено 845,30 грн.;

- 31.08.2014 - нараховано 845,30 грн., сплачено 845,30 грн.;

- 30.09.2014 - нараховано 845,30 грн., сплачено 845,30 грн.;

- 06.10.2014 - зараховано 06.10.2014 сплата суми податків і зборів/єдиного внеску платіжне доручення №@2PL252641 від 06.10.2014 в сумі 845,30 грн.

- 06.10.2014 - збільшено переплату платіжне доручення №@2PL252641, 845,30 грн.;

- 20.10.2014 - нараховано єдиного внеску платникам спрощеної форми нарахування єдиного внеску №4513086 від 20.10.2014 терм.сплати 20.10.2014 в сумі 422,65 грн., (наявна переплата 845,30 грн.);

- 20.10.2014 - зменшено переплату платіжне доручення №@2PL252641 по нарахуванню єдиного внеску №4513086 від 20.10.2014 на суму 422.65 грн. (переплата 422,65 грн.);

- 31.10.2014 - нараховано 1267,56 грн., сплачено 1690,60 грн., переплата 422,65 грн.

- Сальдо на початок року 31.12.2020 - переплата 422,65 грн.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами визначена «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469, далі - Інструкція № 449).

Пунктом 4 Розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі: актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно пункту 3 Розділу VI Інструкції № 449 надсилання платникам вимоги про сплату боргу (недоїмки) передбачено у трьох випадках:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Статтею 1 Закону № 2464-VI визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Так, на 31.08.2021 року, в ІКП позивача рахувалась переплата в сумі 422,65 грн., недоїмка з 2014 року по 2021 рік повністю відсутня.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із завдання адміністративного судочинства, та оцінює процедуру прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) на відповідність статті 19 Конституції України.

З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм законодавства, судом встановлено, згідно ІКП Будьонного В.С. відсутнє нарахування недоїмки, позивачем вчасно було сплачено єдиний внесок.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Вказаний висновок підтверджений ЄСПЛ також у рішенні по справі «Лелас проти Хорватії» (заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010).

Таким чином, недодержання встановленої законом процедури прийняття суб`єктом владних повноважень рішення призводить до незаконності рішення, що неодноразово зазначав Верховний Суд та відображено у чисельній практиці Європейського суду з прав людини.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо сплати штрафних санкцій, прийняті всупереч порядку, встановленому Закону № 2464-VI) та пунктам 3, 4 Розділу VI Інструкції № 449 (у формі неправильного застосування), без врахування сплати єдиного внеску у відповідному розмірі у встановлений термін, та враховуючи відсутність недоїмки, яка підтверджується даними з ІКП платника.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.09.2021 №Ф- та рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.09.2021 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо сплати штрафних санкцій, підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справі «Недайборщ проти РФ» від 01.07.2010 (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п.37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди. (див., серед численних інших джерел, Рішення Європейського суду від 15.10.2009 у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia) п. 82, скарга № 33470/03; Рішення Європейського суду від 14.02.2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Рішення Європейського Суду у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяг); а також Рішення Європейського Суду від 01.06.2006 у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), п. 20, скарга № 4171/04).

В п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19.10.2004 Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В свою чергу у п.50 Рішення Європейського Суду з прав людини справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) 18.01.2005 Суд вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення.

Водночас у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (Заява № 67534/01) Європейським судом у п. 52 зазначено, що Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, яка виразилась у стресі, розчаруванні та відчуті несправедливості, внаслідок того, що відповідачі не здатні своєчасно та належним чином обробляти, обліковувати та зараховувати єдині внески, а позивач вимушений через сім років після сплати доводити свою правоту шляхом звернення до суду.

Разом з цим, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стресом, розчаруванням та відчуттям несправедливості позивача та протиправними рішеннями Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відтак, позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2179,20 грн.

Згідно позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2179,20 грн., який розраховано ним як за дві вимоги немайнового характеру, одну вимогу майнового характеру (щодо стягнення моральної шкоди), із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору у зв`язку з поданням позову в електронному вигляді через «Електронний кабінет».

Позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій є вимогами майнового характеру.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичної особою або фізичною особою-підприємцем, збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270,00 грн.

Відтак, за дві вимоги майнового характеру, позивач мав сплатити 908 грн.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, за вимогу про стягнення моральної шкоди судовий збір не сплачується.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи вище викладене, позивач за звернення до суду з даним позовом мав сплатити 726,40 грн. (908*0,8), а решта суми в розмірі 1452,80 є надміру сплаченою та розподілу не підлягає.

Отже, відповідно до положень ст.139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 726,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Також судом встановлено, що в позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Згідно із ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст.139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з адвокатом Шевковою К.І. договір про надання правничої допомоги №б/н від 20.09.2021р.

Згідно акту виконаних робіт від 21.09.2021р., адвокат надав клієнту наступні послуги із визначенням витраченого часу: вивчення документів (0,5 годин) 250 грн.; консультація (0,5 годин) 250 грн.; формування правової позиції з урахуванням законодавства та судової практики (1 година) 500 грн.; підготовка скарги до ДПС України (1 година) 500 грн. Всього 1500,00 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 25.10.2021р., адвокат надав клієнту наступні послуги із визначенням витраченого часу: підготовка позовної заяви про скасування рішень ГУ ДПС у Дніпропетровській області (4 години) 2000 грн.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 21.09.2021р. та 25.10.2021р., від ОСОБА_1 прийнято 1500,00 грн. та 2000,00 грн. відповідно до договору №б/н від 20.09.2021р.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №826/14072/17.

Таким чином, усі витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Оцінюючи зміст вказаного позову обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи, суд вважає, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні, є справою незначної складності, а розмір витрат на професійну правничу допомогу значно перевищує розмір негативних наслідки за спірними рішеннями, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу не відповідають принципу співрозмірності та як наслідок відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.09.2021 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 422,65 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 09.09.2021 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо сплати штрафних санкцій у розмірі 211,33 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул.Сімферопольська, буд.17-а, м.Дніпро, 49600; код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 726,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко