Справа № 580/4082/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4082/21 Суддя (судді) першої інстанції: Гаращенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України з не прийняття рішення стосовно заяви від 22.03.2021 та висновку від 31.03.2021 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у визначений термін, повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та пакет документів щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України у визначений термін, розглянути та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, відповідно до Порядку №850, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, тому вважає, що Міністерство внутрішніх справ України повинно прийняти рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги, а ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

Згідно з відзивом на адміністративний позов відповідачем зазначено, що позивач не має права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки мав спеціальне звання внутрішньої служби, тому після їх розгляду МВС України подані ним документи повернуті без прийняття рішення, як такі, що не відповідають вимогам Закону України «Про міліцію» та Порядку №850. Також Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки належним способом захисту прав позивача є звернення до суду у порядку судового контролю в межах адміністративної справи №580/3095/20, а не з новою позовною заявою.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 22.03.2021 з доданими документами та висновку від 31.03.2021 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у визначений термін, повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок та заяву позивача від 22.03.2021 з доданими документами щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України у визначений термін, розглянути та прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності, відповідно до Порядку №850, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що позивачем не доведено порушення його прав. Вказує, що заява позивача була розглянута у встановленому законом порядку. Зазначає, що позивач перебував у звані «підполковник внутрішньої служби», а не «підполковник міліції», тому права на одноразову допомогу не має.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач звільнений 24.10.1995 з посади заступника начальника слідчого ізолятора по режиму та охороні міста Черкаси, в званні підполковника внутрішньої служби.

Позивачу 15.06.1995 за висновками медико-соціальної експертної комісії №1 встановлена втрата працездатності 60%.

Під час повторного огляду комісією МСЕК 12.11.2019 позивачу встановлено III групу інвалідності (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №1 серія 12 ААБ №470230 від 12.11.2019.

У зв`язку з чим позивач 29.04.2020 звернувся до ГУ НП в Черкаській області із заявою про виплату ОГД та надав всі передбачені Порядком №850 документи.

Листом від 29.05.2020 №С-112/1 Управління МВС України в Черкаській області зазначено, що з наданих ним матеріалів з`ясовано, що МСЕК у 2000 році визначено втрату працездатності 10% та проведено виплату страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням НАСК «Оранта» в розмірі 260 грн, а при повторному огляді МСЕК у 2019 році встановлена ІІІ група інвалідності.

18.06.2020 позивач звернувся із заявою призначення та виплату йому ОГД до Міністерства внутрішніх справ України.

Листом від 22.07.2020 №С-11558/15 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України позивача повідомлено про те, що оскільки він як підполковник внутрішньої служби не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону на нього не поширені, а тому підстави для призначення ОГД відсутні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №580/3095/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема: зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у визначений термін надіслати пакет документів з висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2021 у справі №580/3095/20 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково. Скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. У іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишено без змін.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №580/3095/20 Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надіслала пакет документів із висновком щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України.

Листом від 17.05.2021 №20824/15-2021 Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомив про те, що оскільки позивач, як підполковник внутрішньої служби не належав до категорії працівників міліції, тому норми Закону на нього не поширені, а тому підстави для призначення ОГД відсутні, а матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повертаються без прийняття рішення, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850. Підстави, з якої виходив відповідач, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, вказана норма не містить.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Згідно із п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІІ групи.

Відповідно до п. 7-8 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

За приписами пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Наведені норми Порядку № 850 свідчать, що саме Міністерство внутрішніх справ України вирішує питання про виплату одноразової грошової допомоги на підставі документів, направлених керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ), згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Пунктом 4 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З аналізу викладених норм Порядку №850 вбачається, що після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №822/1579/17.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та 24.10.1995 звільнений з посади заступника начальника слідчого ізолятора по режиму та охороні міста Черкаси, в званні підполковника внутрішньої служби. Комісією МСЕК 12.11.2019 позивачу встановлено III групу інвалідності (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №1 серія 12 ААБ №470230 від 12.11.2019 із зазначенням причини інвалідності «захворювання, так, отримане в період проходження служби в ОВС», тобто у зв`язку із проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 27.01.2003 №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і переданні до складу МНС України, тобто в 2003 році, однак позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений у 1995 році, а посада підполковник внутрішньої служби рівнозначна посаді підполковника міліції.

Колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 22.04.1998 №344/98 «Про утворення Державного департаменту України з питань виконання покарань» утворено на базі Головного управління виконання покарань Міністерства внутрішніх справ України, що ліквідується, Державний департамент України з питань виконання покарань як центральний орган виконавчої влади, однак, суд звертає увагу, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений у 1995 році з посади начальника складу, мав спеціальне звання «підполковник внутрішньої служби», яка рівнозначна посаді підполковника міліції.

Крім того, у рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Вказана норма Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції №850, і підстави, з якої виходив МВС України, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №808/1866/16.

Суд першої інстанції вірно вказав, що лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 17.05.2021 №20824/15-2021 за наслідками розгляду документів позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги за змістом та формою не може вважатись «рішенням» у розумінні вищевикладених норм.

Тобто, МВС України не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, жодного з рішень та повернувши зазначеним листом Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимогам п. 9 Порядку №850, тому позов в частині позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України з не прийняття рішення стосовно заяви від 22.03.2021 та висновку від 31.03.2021 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності - підлягає до задоволення.

В розумінні п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата, визначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію».

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі №808/1866/16 та від 13 лютого 2018 року у справі № 806/845/16.

Суд першої інстанції вірно вказав, що МВС України не навело, визначених у пункті 14 Порядку №850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а викладені у листі від 17.05.2021 №20824/15-2021 підстави, не узгоджуються з наведеними у п. 14 Порядку №850 підставами для відмови.

Враховуючи, що протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з рішень, які передбачені п. 9 Порядку №850, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання МВС України відповідно до вимог п. 9 Порядку №850 прийняти саме рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 22.03.2021 з доданими документами, і в такому рішенні мають бути чітко вказані з посиланням на визначені законом підстави результату вирішення заяви позивача від 22.03.2021 з доданими документами, тому позов цій частині вимоги підлягає до часткового задоволення.

Зважаючи, що документи позивача МВС України повернуті Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, для забезпечення їх належного розгляду та прийняття відповідного рішення, наявні підстави зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно направити МВС України заяву позивача від 22.03.2021 з доданими документами, тому позов цій частині підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції вірно вказано, що доводи Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про те, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду у порядку судового контролю в межах адміністративної справи №580/3095/20, а не з новою позовною заявою - є необґрунтованим, оскільки предметом та підставами у вказаній адміністративній справі №580/3095/2 слугувала бездіяльність Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області щодо не складання висновку та не направлення до МВС України пакету документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, однак предметом та підставами в адміністративній справі №580/4082/21 є неприйняття МВС України рішення за результатами розгляду заяви позивача від 22.03.2021 з доданими документами у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, та повернення вказаних документів листом від 17.05.2021 №20824/15-2021.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10.05.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук