Справа № 344/5518/22
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2022-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/5518/22
Провадження № 2-а/344/113/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.

секретаря Федоришин М.З.

за участі представника позивача Думенка В.П.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Михайлова Г.В.

перекладача Костюк С.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеконферцзв`язку в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області звернулося 12.05.2022р. з позовом до уродженця Грузії ОСОБА_1 про його затримання з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у адміністративному позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та просив надати можливість виготовлення документів для повернення у свою країну.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову також заперечив з підстав зазначених у відзиві від 12.05.2022р..

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10.05.2022р. відповідач був затриманий про що складено відповідний протокол про адміністративне затримання.

Так, 27.10.2005 року ГУ МВС в Харківській області було прийнято рішення про набуття громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за територіальним походженням (на підставі рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05.09.2005 року у справ №118/14 про встановлення факту постійного проживання на території Україні ОСОБА_2 з лютого 1990 року).

27.10.2005 року ОСОБА_2 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС в Харківській області, а 29.09.2008 року ОСОБА_2 був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

13.02.2014 року рішенням ГУ ДМС України в Харківській області було скасовано рішення ГУ МВС в Харківській області від 27.10.2005 року про набуття громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як таке, що було набуто унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей (інформація Вовчанського районного суду Харківської області від 10.01.2014 про те, що цивільна справа за заявою громадянина ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України за №118/14 в провадженні суду не перебувала). Отже, рішення суду щодо такого встановлення факту не ухвалювалось.

Враховуючи наведені факти встановлено, що ОСОБА_2 з 13.02.2014 року не є громадянином України.

Разом з тим, відповідно до наявної інформації, Указом президента Грузії №339 від 26.10.2015 року ОСОБА_2 було припинено громадянство Грузії у зв`язку із набуттям громадянства іншої держави (тобто України) без належної перевірки такого факту, оскільки на момент припинення громадянства Грузії ОСОБА_2 він уже не був громадянином України.

10.05.2022 Управлінням стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області ДСР НП України надіслано до УДМС в Івано-Франківській області обґрунтоване звернення про примусове видворення (повернення) з території України в країну походження уродженця Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що тимчасово проживає в Надвірнянському районі Івано-Франківської області, зареєстрованого в Миколаївській області, та було доставлено вказану особу до адміністративного приміщення УДМС в Івано-Франківській області, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно протоколу від 10.05.2022р. його було затримано в порядку ч.2 ст.263 КУпАП, протокол ОСОБА_2 підписав.

В зверненні Управлінням стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області ДСР НП України зазначалось, що згідно обліків Генерального секретаріату МОКП - Інтерпол щодо особи ОСОБА_2 04.08.2016 було опубліковане Зелене оповіщення (містить інформацію про осіб, схильних до вчинення правопорушень, які можуть займатися злочинною діяльністю в інших країнах), країна ініціатор - Грузія, статус особи «можлива загроза». Згідно інформації Департаменту стратегічних розслідувань Національно поліції України, установлено, що ОСОБА_2 є суб`єктом злочинного впливу у статусі «вора (злодія) в законі», один із учасників організованого угрупування, яке діє на території України, РФ та Туреччини.

08.12.2013 року ОСОБА_2 затримувався працівниками ГУБОЗ МВС України та у подальшому був депортований до Турецької Республіки, 18.09.2015 року затриманий в м. саратов, рф, кіровським судом pф засуджений за частиною 1 статті 18.8 КпАП рф та в подальшому депортований до України (при затриманні надав недійсний паспорт громадянина України). Згідно оперативної інформації ДСР НП України, ОСОБА_2 під час здійснення повномасштабної військової агресії російської федерації проти Україні підтримує зв`язок з окупантами, може виступати інформатором диверсійних розвідувальних груп окупаційних військ.

У зверненні також зазначено, що ОСОБА_2 не має постійного проживання в Україні, не працюючий та не має стабільного джерела доходу для свого існування, крім коштів здобутих злочинним шляхом в результаті скоєння майнових злочинів, та його подальше перебування на територі України суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони публічного порядку.

10.09.2020 ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 5100 грн. У зв`язку із несплатою штрафу у встановлений термін, 14.01.2021 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області було прийняте рішення №23, яким ОСОБА_2 було заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 роки, на підставі статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас сторона відповідача заперечила факт несплати рішення про накладення штрафу, долучивши квитанцію від 11.05.2021 року про сплату штрафу (подвійного розміру з нарахуванням виконавчих витрат) та неознайомлення з прийнятим рішенням від 14.01.2021 про заборону в`їзду в Україну. Але, з даного доказу вбачається, що штраф оплачено після винесення рішення 14.01.2021 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області, а намір оскарження такого рішення не спростовує його чинність на час розгляду даної адміністративної справи.

Окрім того, Указом Президента України від 14.05.2021р. №203/2021, яким затверджено рішення Ради Нацбезпеки і оборони України від 14.05.2021р. «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», під №354 перебуває в такому списку уродженець Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з зазначеними видами обмежувальних заходів (відповідно до ЗУ «Про санкції»), зокрема і тим, що відповідають принципам їх застосування (відмова у оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання, відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування його, скасування посвідки на постійне проживання, відмова у продовженні строку перебування в Україні, відмова у задоволення заяви про прийняття до громадянства, примусове видворення за межі України). Ця обставина унеможливлює прийняття ОСОБА_2 до громадянства, оформлення дозволу на імміграцію, видача посвідки на постійне чи тимчасове проживання, надання статусу особи без громадянства тощо.

Відповідач та його адвокат звернули увагу суду про те, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до органів ДМС України із заявою про визнання особою без громадянства. А наданий паспорт рф, долучений до матеріалів позову ніколи відповідачу не належав, про що звернення подане у відповідні органи щодо його підробки.

Так, відповідач звертався до УДМС в Миколаївській області щодо визнання особою без громадянства, та був документований довідкою про визнання особою без громадянства діючої до 05.05.2022року, тобто статусу особи без громадянства йому не надавалось.

В подальшому, як свідчать матеріали справи він знову звертався 07.05.2021р. про визнання особою без громадянства, однак 06.05.2022р. йому Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України було відмовлено у такому, про що свідчить витяг з реєстру заяв на визнання особою без громадянства №. При цьому, доводи сторони відповідача, що такого рішення не приймалось і таке не відоме відповідачу, не спростовує наявність такого та можливість його оскарження в порядку визначеному законодавством. Аналогічно йому була оформлена довідка про особу (з його слів) і 10.05.2022р., наявної в матеріалах справи, однак така як і попередня встановлює такі дані особи з її слів, однак не ідентифікує її. При цьому, предметом обґрунтування позовних вимог є саме затримання з метою подальшої ідентифікації, видачі будь якого документа що надасть можливість покинути Україну в т.ч. до Грузії, про що зазначав сам відповідач щодо надання йому таких документів для перетину кордону України (виїзду).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Пунктом 1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У частині 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше ні встановлено законом.

Частина 1 статті 289 КАС України визначає що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону, ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 Положення № 360 встановлено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 року № 38/77).

Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Проаналізувавши дані норми спеціального законодавства можна дійти висновку, що ідентифікація органами міграційної служби відносно іноземців чи осіб без громадянства здійснюється з обов`язковим урахуванням запитів до відповідних дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця та відповідей на них.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Розділу III Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 29.02.2016 року № 141, у разі надходження від іноземців або осіб без громадянства звернень щодо надання ними сприяння в забезпеченні їх ідентифікації та (або) видворення (реадмісії) чи придбання іноземцями або особами без громадянства проїзних квитків для виїзду з України адміністрація ПТПІ невідкладно інформує про це відповідний заінтересований орган.

Згідно вимог ст. ст. 13,14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування та вільний вибір місця проживання обмежується щодо іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

На момент затримання відповідач не надав позивачу: паспортного або іншого документа, що б посвідчували його особу та/або давали йому право на перетин державного кордону України, доказів право на законне перебування на території України, документів для виїзду з території України, а також не надано доказів того, що він має відповідний статус особи для перебування в Україні. За таких обставин наявні законні підстави для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації.

Що стосується наявного долученого відповідачем до справи доказу безпідставності позову, а саме постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року справа №490/5797/20 за позовом Управління міграційної служби України в Миколаївській області до уродженця Грузії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, яким скасовано рішення суду першої інстанції та в задоволенні позову було відмовлено, слід зазначити.

Предметом позову було застосування заходу затримання з метою ідентифікації та видворення за межі території України. Підстави для такого були зовсім інші та як наслідок і предмет доказування.

А тому на час розгляду цієї адміністративної справи, предметом доказування та підставами такого доказування (після прийнятих іншими органами після жовтня 2020року рішень про які вказані вище), як відсутній статус громадянина України та статус особи без громадянства, підпадання його під застосування інших санкцій згідно чинного рішення РНБО України від 14.05.2021 року, затвердженого Указом Президента України та перебування у списку фізичних осіб до яких застосовуються обмежувальні заходи, а також виконання вподальшому чинної заборони на в`їзд та необхідності виїзду з України відповідача, як встановленої в подальшому особи, суд прийшов до висновку про їх обґрунтованість.

У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги, що відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ухиляється від виїзду із України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 6, 7, 9, 72-77, 241-246, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Затримати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Належним чином завірену копію рішення суду невідкладно видати особам, які беруть участь у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного суду.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА