Справа № 460/2260/22
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2022 року м. Рівне №460/2260/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Петняка Василя Васильовича
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мелемед Вадим Борисович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській (далі - відповідач 1), Керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), в якому просила суд з урахуванням уточненого позову:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення Відповідача 1 та Відповідача 2 №62 від 18.06.2021 року про перерахунок пенсії;

2. Визнати дії Відповідача 1 та Відповідача 2 стосовно здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії Позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 18.06.2021 року, а на дату припинення її виплати (01.05.2001) та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати протиправними;

3. Визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії на 18.06.2021 з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати та не здійснення ним розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати - 18.06.2021 року відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Зобов`язати відповідача 1 :

4. Здійснити розрахунок пенсії Позивачки за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 з урахуванням автоматичного перерахунку на момент нарахування її до виплати, а саме на 18.06.2021 рік;

5. Виплатити Позивачці протягом 10 днів суму пенсії Позивачки за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 з урахуванням автоматичного перерахунку на момент нарахування її до виплати, а саме на 18.06.2021 рік, з компенсацією втрати частини доходів, за винятком сплачених сум;

6. Стягнути з Відповідача 1 кошти в сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, відповідач здійснив розрахунки пенсії позивачці за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 рік у спосіб не передбачений у в Законі 1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 01.05.2001 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Позивачка була змушена звернутися до суду з позовом у справі №460/8138/20, відповідно до якої зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009. 17.12.2021 позивачка звернулася до відповідача листом з вимогою про добровільне виконання рішення у справі щодо поновлення виплати пенсії. З повідомлення від 17.08.2021 та додатків до нього позивачці стало відомо, що відповідач, замість нарахування пенсії на дату поновлення її виплати, протиправно нарахував до виплати пенсію у розмірі, визначеному на дату припинення виплати та не врахував автоматичні масові перерахунки. З мотивів наведених у позові, представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 09.02.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.03.2022 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.03.2022 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що згідно з електронною пенсійною справою, з 25.04.1998, на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення. З травня 2001 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон (Ізраїль) та здійснено виплату пенсії за шість місяців наперед (виплачено по 31.10.2001) перед від`їздом за кордон. З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон), згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.02.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021, позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та здійснити виплату відповідної пенсії. Враховуючи вищезазначене, на виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 у розмірі, в якому було припинено виплату, - 85,98 грн. Пенсію за період з 01.10.2009 по 31.09.2021 в сумі 12 364,48грн було включено у відомості на виплату пенсій через відділення поштового зв`язку на вересень 2021 року та отримано пенсіонером. З підстав наведених у відзиві, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи, то у відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з електронною пенсійною справою, з 25.04.1998, на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

З травня 2001 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон (Ізраїль) та здійснено виплату пенсії за шість місяців наперед (виплачено по 31.10.2001) перед від`їздом за кордон.

Вказані обставини підтверджуються заявами по суті, та не заперечуються сторонами.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.02.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та здійснити виплату відповідної пенсії.

08.11.2021 Верховний Суд прийняв постанову по справі 460/8138/20 провадження К/9901/27589/21, якою касаційну скаргу Вадима Меламеда в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з проведенням компенсації втрати частини доходу та у вказаній частині ухвалити нове рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування".

17.12.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із листом про добровільне виконання постанови від 08.11.2021.

Відповіддю від 14.01.2022 за № 400-12586/М-02/8-1700/22 відповідач повідомив, що будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати ОСОБА_1 на органи Пенсійного фонду судом не покладено. Враховуючи вищезазначене, на виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 у розмірі, в якому було припинено виплату, - 85,98 грн.

До повідомлення від 14.01.2022 відповідачем було додано в тому числі рішення № 62 від 18.06.2021 про призначення пенсії, де вказано що пенсія призначена за рішенням суду в тверд. розм. у сумі 85,98грн.

Також, приєднаним до матеріалів справи протоколом розрахунку боргу за період з 07.10.2009 по 30.06.2021, судом встановлено, що на виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 у розмірі, в якому було припинено виплату, - 85,98 грн.

Крім того, на виконання постанови суду у справі 460/8138/20, відповідачем здійснено розрахунок компенсації пенсії за період з 01.10.2009 по 30.06.2021 на суму 12630,92грн.

Не погоджуючись із здійснення відповідачем розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії, а на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку на момент її виплати та вважаючи його протиправним, представник позивачки звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ст. 33 Конституції України).

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003) згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону, під час перебування пенсіонера за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зауважуємо, що договір між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення не укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1058-IV від 09.07.2003, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV від 09.07.2003 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст.1 цього Закону, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абз. 8 ч.2 ст.5 Закону №1058-IV від 09.07.2003, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За приписами ч.1 ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії (07.10.2009) позивачка користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Позаяк, Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків, а тому, посилання відповідача на відсутність у рішенні суду про зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії у разі збільшення розмірів мінімальної пенсії позивачу є безпідставними.

Таким чином, з системного аналізу матеріалів по справі можна дійти висновку, що перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

На підставі наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем 1 допущені протиправні діяння щодо невиплати позивачці пенсії за віком, у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Твердження відповідача, наведене у відзиві про те, будь-які зобов`язання щодо проведення перерахунків пенсійної виплати на органами Пенсійного фонду судом не покладалося, є необґрунтованими і такими, що суперечать Конституції України та Закону №1058-IV від 09.07.2003, так як відповідач повинен проводити автоматичні перерахунки пенсії.

Отже, суд наголошує на неприпустимість тверджень суб`єкта владних повноважень про не зазначення у рішенні суду про поновлення пенсії, зобов`язання пенсійного органу провести перерахунок пенсії у разі збільшення розміру мінімальної пенсії, оскільки незалежно від того, на яких умовах призначена пенсія особі, остання має гарантоване державою законне право і сподівання на збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини № 3477-IV встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі Сук проти України від 10.03.2011, поняття майно в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майном у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Відтак, право на пенсію включається в поняття майно в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . А тому, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат, в даному випадку збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в рамках національної системи соціального забезпечення, та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

А тому, суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що позивачка отримала право на поновлення пенсії за віком, і відповідач зобов`язаний це право реалізовувати, шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.

Разом з тим, пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, заявлена позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Відповідача 1 №62 від 18.06.2021 про перерахунок пенсії, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Водночас доводи сторони позивача, що здійснення перерахунку пенсії позивачки за минулий час з 07.10.2009 по 18.06.2021 повинно бути здійснене у розмірі станом на дату нарахування її до виплати - 18.06.2021, є безпідставними в силу вимог ст.28 Закону №1058-IV від 09.07.2003, а тому позовні вимоги щодо визнання дій відповідача 1 та відповідача 2 стосовно здійснення розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному не на дату нарахування до виплати поновленої пенсії 18.06.2021 та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 на момент її виплати протиправними та визнання протиправною бездіяльність відповідача 1 стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії на 18.06.2021 з урахуванням її автоматичного перерахунку на момент виплати та не здійснення ним розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 з урахуванням автоматичного перерахунку на дату нарахування до виплати - 18.06.2021 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зобов`язання відповідача 1 здійснити розрахунок пенсії позивачки за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 на момент нарахування її до виплати, а саме на 18.06.2021 та виплати протягом 10 днів суму пенсії позивачки за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 з урахуванням автоматичного перерахунку на момент нарахування її до виплати, а саме на 18.06.2021 рік, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Поряд з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправними дії відповідача 1 стосовно здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії позивачці у розмірі визначеному на дату припинення її виплати (01.05.2001) та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 без обов`язкового врахування автоматичного перерахунку; визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії з 07.10.2009 - 18.06.2021, з урахуванням її автоматичного перерахунку, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік та зобов`язання відповідача 1 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачки за період з 07.10.2009 - 18.06.2021, з урахуванням автоматичного перерахунку в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, з урахуванням виплачених сум.

Крім того, вимога позивачка щодо перерахунку виплати компенсації втрати частини доходів також підлягає задоволенню, оскільки відповідачем протиправно здійснено розрахунок компенсації пенсії позивачки за період з 01.10.2009 по 18.06.2021 у розмірі на дату припинення її виплати, без врахуванням автоматичних перерахунків пенсії, що стверджується долученою копією розрахунку компенсації.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 коштів у сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, відповідач здійснив розрахунки пенсії позивачці за період з 07.10.2009 - 18.06.2021 рік у спосіб не передбачений у в Законі 1058-IV, то суд зазначає, що позивачкою не обґрунтовано в чому саме полягає завдана Головним управлінням шкода, яку позивачка оцінює в 100 000 грн., не зазначено з яких саме міркувань ОСОБА_1 виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Також позивачка не навела доказів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача 1.

Враховуючи вищенаведене в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати на суму 1488,60 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №62 від 18.06.2021 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеному на дату припинення її виплати та здійснення розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 - 18.06.2021, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області стосовно не здійснення розрахунку суми поточної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 - 18.06.2021, з урахуванням автоматичних перерахунків, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 - 18.06.2021, з урахуванням автоматичних перерахунків, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, з компенсацією втрати частини доходів, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати на суму 1488,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11 травня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Керівник Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Петняк Василь Васильович (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Д.П. Зозуля