Справа № 280/11703/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року Справа № 280/11703/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання дій, рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Управління, оформлені рішенням про відмову у призначенні пенсії від 26.08.2021 №99 та рішенням про відмову в призначенні пенсії від 05.10.2021 №99 щодо відмови зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років період роботи з 21.09.1992 р. по 05.07.1999 р. на посаді провізора Чернігівської центральної районної лікарні;

2.) визнати протиправними рішення Управління про відмову у призначенні пенсії від 26.08.2021 року № 99 та рішення про відмову в призначенні пенсії від 05.10.2021 року № 99 щодо відмови зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 21.09.1992 р. по 05.07.1999 р. на посаді провізора Чернігівської центральної районної лікарні та призначити пенсію за вислугу років з 17.08.2021, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3) зобов`язати Управління зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи з 21.09.1992 р. по 05.07.1999 р. на посаді провізора Чернігівської центральної районної лікарні та призначити, нараховувати та виплачувати пенсію за вислугу років з 17.08.2021, як працівнику охорони здоров`я, відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має достатньо спеціального стажу у сфері охорони здоров`я для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), у зв`язку з чим звернувся до Управління з відповідною заявою, однак відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.12.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.12.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що у позивача відсутній достатній спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII. До спеціального стажу не зараховано період роботи з 21.09.1992 по 05.07.1999 на посаді провізора Чернігівської центральної районної лікарні, оскільки відповідно до розділу 3 «Охорона здоров`я» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909) посада провізора дає право на пенсію за вислугу років в таких закладах як аптека, аптечний кіоск, аптечний магазин, контрольно-аналітична лабораторія. Зарахування вказаного періоду до спеціального стажу можливо за умови наявності документів, які б підтверджували факт роботи на посаді провізора аптеки, аптечного кіоску, аптечного магазину, які входили в структуру Чернігівської центральної районної лікарні. Однак таких документів не надано, у зв`язку з чим підстави для зарахування даного періоду роботи позивача до спеціального стажу відсутні. Просить в задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Згідно із записами в трудовій книжці, позивач у період з 01.08.1990 по 07.09.1992 працював на посаді провізора-технолога аптеки №1 м. Дніпропетровська; - з 21.09.1992 по 05.07.1999 на посаді провізора Чернігівської центральної районної лікарні; - з 06.07.1999 по 28.08.2006 на посаді провізора у Приватному підприємстві «Арніка»; - з 01.09.2006 по 05.10.2020 на посаді провізора у Приватного підприємця ОСОБА_2 .

Вважаючи, що має достатній спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII, 17.08.2021 позивач звернувся до Управління з відповідною заявою та документами.

Управлінням прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.08.2021 № о/р 99, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. В обґрунтування рішення зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають медичні працівники за наявності стажу роботи не менше як 26 років 06 місяців. Водночас з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 р. №2-р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають медичні працівники, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 01.04.2015 року не менше 25 років; 31.12.2015 року не менше 25 років 6 місяців; 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж особи 35 років 07 місяців 20 днів, в тому числі стаж за вислугу років як працівника охорони здоров`я 02 роки 01 місяць 07 днів. За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До спеціального стажу не зараховано періоди: 21.09.1992 - 05.07.1999, оскільки в довідці №455 від 16.06.2021, виданій КНП «Чернігівська районна лікарня» не відображено структурний підрозділ ЦРЛ, до якого відноситься посада провізора; 06.07.1999 - 28.08.2006 та 01.09.2006 - 05.10.2020, роботу в ПП «Арніка» та ПП ОСОБА_3 , оскільки не підтверджено документами належність до закладу охорони здоров`я (аптеки, аптечні кіоски; аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії).

28.09.2021 позивач повторно звернулась до Управління, подавши додаткові документи.

Управлінням прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.10.2021 № о/р 99, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. В обґрунтування рішення зазначено, що згідно статті 55 Закону №1788-XII (із змінами за Законом України від 02.03.2015 р. №231-VIII), право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають медичні працівники, які станом на дату введення в дію Закону №2148 (на 11.10.2017 року) мають вислугу років тривалістю не менше 26 років 06 місяців. Страховий стаж особи становить 35 років 7 місяців 20 днів, в тому числі стаж за вислугу років як працівника охорони здоров`я складає 20 років 4 місяці 11 днів. Результати розгляду документів: за наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До спеціального стажу не зараховано період роботи з 21.09.1992 по 05.07.1999, оскільки Постановою КМУ №909 від 04.11.1993 року посади провізора в лікарняних закладах не передбачено.

Вважаючи протиправними вказані рішення відповідача та дії, оформлені такими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 2 Закону №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Статтею 51 цього Закону передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (частина друга 2 статті 7 Закону №1788-ХІІ).

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто особливістю цього виду пенсії є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю при залишенні роботи. При цьому убачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений Переліком №909.

Так, у розділі 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях дає право на пенсію за вислугу років.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 31.09.1992 по 05.07.1999 працював у Чернігівській центральній районній лікарні (після неодноразових перейменувань - Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська районна лікарня» Чернігівської селищної ради Бердянського району Запорізької області) на посаді провізора, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача, Довідкою №455 від 16.08.2021, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська районна лікарня» Чернігівської селищної ради Бердянського району Запорізької області.

Суд не може погодитись з твердженням відповідача про те, що робота на посаді провізора лікарні не зараховується до спеціального стажу позивача у зв`язку з тим, що така посада не передбачена в Переліку № 909, та зазначає, що відсутність у Переліку №909 чіткого зазначення посади «провізор у лікарні» не може нівелювати характер виконуваної позивачем роботи на посаді провізора, тобто, виконання таких робіт, з якими законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років.

Право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, пов`язане не лише з місцем роботи видом закладу охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник фармацевтичний працівник. У випадку, що розглядається - провізор.

На користь наведеного висновку можна навести такі міркування.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 22.06.1995 №114 (був чинним на момент роботи позивача в Чернігівській центральній районній лікарні) затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, перелік лікарських посад і переліку посад фармацевтичних працівників (далі - Перелік закладів охорони здоров`я, Перелік лікарських посад або Перелік посад фармацевтичних працівників).

Згідно з пунктом 1.1 «Лікарняні заклади» розділу 1 «Лікувально-профілактичні заклади» Переліку закладів охорони здоров`я, до закладів охорони здоров`я відноситься в тому числі центральна районна лікарня.

Відповідно до розділу 3 «Фармацевтичні заклади» Переліку закладів охорони здоров`я, до фармацевтичних закладів охорони здоров`я віднесено такі заклади: аптека, аптечна база (склад), контрольно-аналітична лабораторія, база (склад) медичної техніки, магазин медичної техніки, магазин медичної оптики.

Згідно з Переліком посад фармацевтичних працівників посада провізора передбачена лише в таких закладах охорони здоров`я як аптека (п.6-8 розділу І), аптечна база (склад) (п.5-7 розділу ІІ), контрольно-аналітична лабораторія (п.3 розділу ІІІ).

При цьому, згідно Тимчасових штатних нормативів медичного, фармацевтичного, педагогічного персоналу, працівників кухонь та їдалень і типові штати адміністративно-управлінського і господарсько-обслуговувального персоналу центральних районних і районних лікарень сільських районів, центральних районних поліклінік сільських районів, міських лікарень і поліклінік (амбулаторій) міст та селищ міського типу з чисельністю населення до 25 тис.чоловік, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.06.1998 №172, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 вересня 1998 р. за №586/3026, передбачено можливість введення в центральній районній лікарні персоналу аптек, у тому числі за посадою провізора (завідуючого-провізора, заступника завідуючого-провізора, провізора-технолога або фармацевта).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірному випадку зазначені судом норми права слід трактувати найбільш сприятливим для особи способом, а тому стаж роботи позивача з 21.09.1992 по 05.07.1999 в Чернігівській центральній районній лікарні на посаді провізора слід віднести до його пільгового стажу в розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Подібний підхід до трактування норм пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та Переліку №909 застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №442/456/17, а також Верховним Судом в постанові від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, спірний період роботи позивача з 21.09.1992 по 05.07.1999 в Чернігівській центральній районній лікарні на посаді провізора повинty бути зарахованим до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

За наведеного, прийняте відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії від 05.10.2021 №99 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача у спірних правовідносинах, адже судом встановлено, що дії щодо розгляду питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років були реалізовані у спосіб прийняття відповідного рішення, отже вичерпали свої наслідки фактом реалізації.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.08.2021 № о/р 99, оскільки як встановлено судом, таке рішення було прийнято правомірно у зв`язку з ненаданням необхідних документів в повному обсязі, що було виправлено позивачем у подальшому шляхом повторного звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років 28.09.2021.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд виходить з такого.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд надає оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, виключно з огляду на зміст такого рішення.

На підставі матеріалів справи судом встановлено безпідставне не зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача з 21.09.1992 по 05.07.1999 в Чернігівській центральній районній лікарні на посаді провізора.

Разом із тим, суд враховує, що обчислення спеціального стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок спеціального стажу позивача, а також встановлювати його достатність для призначення пенсії за вислугу років.

Отже, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання відповідача призначити, нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, оскільки задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, може призвести до не відповідного розрахунку страхового стажу позивача.

Відтак, з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком за вислугу років від 28.09.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а у подібних правовідносинах, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в розмірі 908,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним Рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.10.2021 № о/р 99, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 21 вересня 1992 року по 05 липня 1999 року в Чернігівській центральній районній лікарні на посаді провізора.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 28 вересня 2021 року, подану ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 10.05.2022.

Суддя М.О. Семененко