Справа № 380/15197/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/15197/21 пров. № А/857/693/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року (прийняте у м. Львові, суддею Сподарик Н.І.) у справі № 380/15197/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправними та скасувати рішення № 76 від 12.07.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати йому періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці до страхового стажу, а періоди роботи 14.01.1987 по 22.12.1987 в шахті «імені Космонавтів» на посаді електрослюсаря підземника та з 09.01.1990 по 31.05.1999 в ВАТ «Галлак» на посаді слюсаря-ремонтника до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену Списком №1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, передбачену Списком №1, п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1. ч. 2 ст. 144 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.07.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 76 від 12.07.2021 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи згідно із записами у трудовій книжці до страхового стажу, період з 14.01.1987 по 22.12.1987 в шахті «імені Космонавтів» на посаді електрослюсаря підземника та період з 09.01.1990 по 31.05.1999 у ВАТ «Галлак» на посаді слюсаря-ремонтника до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену Списком № 1.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки викладеної судом у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що позаяк уточнюючої довідки відповідно до пункту 20 Порядку № 637 позивачем не надано, тому підстав для зарахування періоду роботи з 14.01.1987 по 22.12.1987, та з 09.01.1990 по 31.05.1999 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах немає. При цьому, документів, які б підтверджували сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД за періоди роботи на території Російської Федерації з 23.10.2006 по 23.07.2010, з 08.10.2010 по 14.09.2011 та з 15.09.2011 по 12.04.2018 позивачем не надано, а відтак, підстави для зарахування зазначених вище періодів роботи як до страхового стажу відсутні.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 17.05.2011.

Відповідно до копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_2 від 26.10.2004, гр. ОСОБА_1 перемінив прізвище, ім`я, по батькові на ОСОБА_2 .

Згідно з свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , прізвище ОСОБА_2 після одруження ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 12.11.2011, ОСОБА_3 змінив ім`я на ОСОБА_1 .

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 судом встановлено так:

- у період з 01.09.1983 по 22.01.1987 навчався в Ровеньківському профтехучилищі №33 за професією електрослюсаря підземник;

- з 14.01.1987 прийнятий на роботу в шахту ім. Космонавтів на посаду електрослюсар підземник з повним робочим днем;

- 22.12.1987 звільнений у зв`язку з призовом в Радянську армію;

- 09.01.1990 прийнятий на роботу в Бориславський завод штучних алмазів та алмазного інструменту на посаду слюсаря-ремонтника в цеху №1.

Відповідно до наказу від 24.02.1995 Бориславське ОВТП «ГАЛЛАК» перейменовано у відкрите акціонерне товариство «ГАЛЛАК».

Також, згідно із записами у трудовій книжці позивача встановлено, що 31.05.1999 звільнений на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України по переведенню.

01.06.1999 прийнятий на посаду робітника цеху № 1 Дрогобицького заводу «Схема».

31.01.2001 звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

У періоди з 23.10.2006 по 23.07.2010, з 08.10.2010 по 14.09.2011, з 15.09.2011 по 12.04.2018 позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника АО «М`ясопродукти».

05.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену Списком № 1 відповідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 12.07.2021 №76 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 1.

Зазначене рішення мотивоване тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: всі відомості трудової книжки НОМЕР_5 від 14.12.2000, оскільки ця трудова книжка нового зразка, а записи в ній починаються з 14.01.1987; період роботи в Росії з 23.10.2006, оскільки немає підтвердження сплати внесків компетентними органами Російської Федерації відповідно до Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; відсутня довідка, яка підтверджує пільговий характер роботи за Списком №1, оскільки відповідно до порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого Постановою Кабінету Міністрів 12.08.1993 № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування періодів роботи згідно записів трудової книжки до страхового стажу, а спірних періодів - до пільгового стажу роботи, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачену Списком № 1.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років на зазначених роботах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії (05.07.2021) ОСОБА_1 досяг віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах (50 років), цей факт відповідачем не оспорюється.

Щодо покликання пенсійного органу на недостатність в позивача страхового стажу роботи та пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Як слідує із записів трудової книжки, позивач з 14.01.1987 по 22.12.1987 працював в шахті імені Космонавтів (посада - електрослюсар підземних робіт), з 09.01.1990 по 31.05.1999 слюсарем-ремонтником в Бориславському заводі штучних алмазів і алмазного інструмента (у 1995 перейменовано в ВАТ «ГАЛЛАК»).

Так, посада позивача слюсар-ремонтник входить до Списку №1, при цьому проведення атестації робочого місця позивача підтверджується наявними в матеріалах справи наказами про проведення атестації робочих місць та умов праці, що відповідачем не заперечується.

Суд зазначає, що записи спірних періодів роботи позивача оформлені у трудовій книжці у відповідності до вимог чинного на момент внесення записів законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять.

При цьому, твердження відповідача про неможливість підтвердження пільгового ха-рактеру праці позивача за спірні періоди з огляду на ненадання уточнюючої довідки є безпідставними, оскільки право особи на соціальний захист не може ставитись в залежність від існування конкретного документу. При цьому, збереження таких відомостей не може контролюватись пенсіонером, відповідно, на нього не повинна покладатись відповідальність за їх відсутність.

Відтак, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача період його роботи за професією електрослюсаря підземних робіт 14.01.1987 по 22.12.1987 та з 09.01.1990 по 31.05.1999 на посаді слюсаря ремонтника.

Щодо незарахування періоду роботи позивача в Російській Федерації з 23.10.2006, оскільки немає підтвердження сплати внесків компетентними органами Російської Федерації відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року суд зазначає таке.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі Угода) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частин першої та другої ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що невнесення за іноземних осіб, які працювали на території Російської Федерації, страхових внесків роботодавцями в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні стажу з єдиної підстави такої, як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

З огляду на викладене, позивачем на підтвердження наявності у нього пільгового та страхового стажу було надано всі достатні для такого призначення документи, а тому ним доведено його право на отримання пільгової пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 76 від 12.07.2021 року про відмову у призначенні пенсії, наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати спірні періоди до страхового та пільгового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року в адміністративній справі № 380/15197/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин