Справа № 320/37/22
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року Київ № 320/37/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ ПФУ у Київській області, в якому просила визнати протиправною відмову відповідача від 24.12.2021 у здійсненні перерахунку та виплати доплати до її пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 05.11.2021 у відповідності до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.91, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області здійснити перерахунок, донарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення, у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 05.11.2021 у розмірі двох мінімальних заробітних плат, у відповідності до ст.39 Закону України №796-XII, у урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона є непрацюючим пенсіонером, проживає в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунтків, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ 23.07.1991 №106, віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Київській області, де одержує пенсію за віком. У зв`язку з внесенням змін до Закону України №796 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, статтю 39 Закону №796 було виключено, а з 01 січня 2015 припинено право громадян на отримання підвищення до пенсії як непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, згідно із ст.39 Закону №796. Натомість, 17.07.2018 рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2018 вказані зміни були визнані неконституційними, а на підставі висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова №240/4937/18) з 17.07.2018 відновила свою дію редакцію і ст.39 Закону №796.

24.12.2021, позивачка на своє звернення до ГУ ПФУ у Київській області від 25.11.2021 одержала відповідь про відсутність підстав для нарахування та виплати їй підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру у відповідності до до ст. 39 Закону України ""Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вважаючи відмову протиправною, стверджує, що ГУ ПФУ у Київській області діяло всупереч нормам закону, нехтуючи рішенням КСУ від 17.07.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2022 було відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Використовуючи своє право, передбачене ст.162 КАСУ, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Законом України від 04.02.2016 року № 987-УІІІ «Про внесення змін до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» включено положення статті 39 в наступній редакції: стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження; громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України". Даний Закон є чинним і його положення не визнавалися Конституційним судом не- конституційними, а отже насьогодні положення статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосуються лише громадян, які працюють в зоні відчуження. Тільки їм повинна встановлюватися доплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з наведеним вважає відмову ГУ ПФУ у Київській області у здійсненні перерахунку та виплаті доплати до пенсії ОСОБА_1 на підставі ст.39 Закону №796 правомірною, а вимогу позивачки про зобов`язання здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, необгрунтованою.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке:

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Таращанським РВ ГУ МВС у Київській області, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За даними відмітки про місце проживання заявниці, які містяться в паспорті стор. 11, остання зареєстрована за адресою в с. Лука Таращанського району Київської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивачка є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, про що свідчить копія посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.04.1993.

25.11.2021, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй з 05.11.2014 підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховуючи рішення Конституційного Суду України N 6-р/2018, у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Листом №14109-22633/Н-02/8-1000/21 від 24.12.2021 відповідач повідомив її про відсутність підстав для задоволення поданої заяви, ураховуючи рішення Конституційного Суду України N6-р/2018, яким редакцію ст.39 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не було змінено, а саме право на доплату до пенсії надано лише особам, які працюють в зоні відчуження, тому підстави для нарахування та виплати доплати до пенсії відсутні.

Не погоджуючись з діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в аспекті норм чинного законодавства, суд зважив на таке:

відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Статтею 39 Закону N 796-XII, у редакції чинній до 01.01.2015, передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Законом N 76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015 внесено зміни до Закону N796-XII шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

Водночас, Законом N 987-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 включено до Закону N 796-XII статтю 39 наступного змісту: громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Конституційний Суд України у своєму рішенні N 6-р/2018 від 17.07.2018 вказав, що обмеження чи скасування Законом N76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, встановлених Законом N 796-XII, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст. 16 Конституції України, у тому числі, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи ст. 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тож, Закон №76-VIII в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом N 796-XII щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню ч. 2 ст. 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Отже, з моменту ухвалення 17.07.2018 рішенням Конституційним Судом України було відновлено право позивачки на отримання підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - зоні гарантованого добровільного відселення на підставі ст. 39 Закону N 796-XII.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивачка має право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення у порядку, визначеному постановами №№ 1210, 745 від 23.11.201 та 23.-7.2011 відповідно, тому що підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно із ч. 3 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Статтею 67 Закону №796-XII визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Надання Законом №79-VIII Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-XII, не наліляє його правом їх зменшення або скасовування та/або приймати підзаконні акти, які суперечать закону. Оскільки у Законі №796 встановлені конкретні розміри підвищення пенсії, а не зазначено, що такий розмір встановлюється Кабінетом Міністрів України, нарахуванню та виплаті підлягає суми, розмір якої визначено законом.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на рішення Верховного Суду у зразковій справі №580/2371/20 щодо відсутності у позивачки права на доплату до пенсії як особи, що проживає на території, яка до 01.01.2015 відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на те, що типове застосування норм матеріального права допускається якщо позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; проживає на території, що до 1 січня 2015 року відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю; є непрацюючим пенсіонером; відповідачем є відповідне управління ПФУ.

Суд акцентує увагу, що у справі №580/2371/20 позивачка проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яка з 1 січня 2015 року була виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом № 791а-ХІІ, тому у задоволенні позову було відмовлено. Водночас, заявниця у справі, що є предметом даного судового розгляду проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відтак посилання на вказану вище справу є недоречним.

Щодо твердження представника ГУ ПФУ у Київській області про недопустимість застосування мінімальної заробітної плати як базової розрахункової величини для визначення розміру доплати ОСОБА_1 , згідно п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " від 06.12.2017 №1774-VII, суд вважає за необхідне вказати, що на компенсаційні виплати пенсіонерів положення зазначеної статті не розповсюджується.

Крім того, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18).

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє як такі, що не стосуються суті справи, яка розглядається.

Вимога позивачки зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області нарахувати та виплатити їй щомісячне підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, що передбачено ст. 39 Закону N 796-XII з 05.11.2021, є похідною від вимоги про визнання відмову у такій виплаті протиправною. Ця вимога не стосується дискреціних повноважень відповідача. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями органу державної влади чи управління, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади. Відповідно до частини четвертої статті 245 КАСУ, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. З урахуванням тієї обставини, що бездіяльність відповідача у даній ситуації не ґрунтуються на його дискреційних повноваженнях як суб`єкта влади, оскільки алгоритм його дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 у розмірі двох мінімальних заробітних плат з 05.11.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.12.2021 у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 05.11.2021, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) з 05.11.2021 у розмірі двох мінімальних заробітних плат, відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII, з урахуванням раніше виплачених їй сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Брагіна О.Є.