Справа № 280/9874/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 травня 2022 року Справа № 280/9874/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначені ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років за роботу по професії докера-механізатора у Товаристві з обмеженої відповідальністю ВВС та на Запорізькому річковому порту;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу докером-механізатором у Товаристві з обмеженої відповідальністю ВВС у період роботи з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років, відповідно до положень пункту г статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788, з дня звернення за пенсією - з 28 липня 2021 року.

Ухвалою суду 25 жовтня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 01 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пільговий стаж позивача роботи за професією докера-механізатора на Запорізькому річковому порту складає 19 років 2 місяці та 2 дні, та на ТОВ «ВВС» -1 рік 11 місяців та 1 день. Тобто, загальний пільговий стаж позивача роботи за професією докера-механізатора на обох підприємствах складає понад 21 рік, що є необхідним для призначення пільгової пенсії за вислугу років. Крім того вказує, що загальний трудовий стаж позивача складає майже 40 років. Тому, досягнувши відповідного віку та маючи як трудовий стаж роботи, так і пільговий понад 20 років (розрахований станом на 11 жовтня 2017 року), 28 липня 2021 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років, надавши всі необхідні документи, передбачені положеннями статті 44 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Відповідача № 86 від 04 серпня 2021 року позивачу відмовлено у призначені пільгової пенсії. Підставою для цього вказано відсутність необхідного пільгового стажу 20 років, оскільки Управлінням Пенсійного фонду не було враховано стаж роботи позивача докером-механізатором на ТОВ «ВВС» у період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року. При цьому запропоновано надати пільгову довідку цього підприємства, яка підтверджує працю позивача за професією докер-механізатор за вищевказаний період. Позивач вважає такі дії Управління Пенсійного фонду незаконними, та такими, що грубо порушують конституційні права та законні інтереси позивача щодо призначення пільгової пенсії за вислугу років, оскільки всі передумови для цього позивачем дотримані на законодавчому рівні. Звертає увагу, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи. Звертає увагу і на те, що записи в є трудовій книжці позивача (пункт 17,18) виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Таким чином, записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про роботу позивача на пільгових умовах та повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у вказані позивачем періоди він виконував роботу за професією докера-механізатора, яка за нормою пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» надає право для призначення пільгової пенсії за вислугу років. Також звертає увагу, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще 17 січня 2007 року внесено запис номер 1010044 про припинення юридичної особи, якою виступає ТОВ «ВВС». Жодні дані про правонаступника вказаного підприємства у реєстрі відсутні. Згідно довідки архівного управління Запорізької міської ради № 04-25/Г-1517 від 11 серпня 2021 року документи від ТОВ «ВВС» на зберігання не надходили, тому надати будь яку інформацію про стаж та нарахування заробітної плати позивача на ТОВ «ВВС» немає можливості. Підставою для цього виступає абетковий покажчик ліквідованих установ. Зазначене виключає можливість виконати вимоги Управління Пенсійного фонду та надати йому відповідну довідку про працю позивача докером-механізатором у ТОВ «ВВС» у спірний період. До того ж позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року, яким визнано не конституційними (є неконституційними), положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ щодо збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років. Наголошує, що в такий спосіб Конституційний Суд України повернув загальний трудовий стаж, який складав 25 років роботи докера-механізатором для призначення пенсії за вислугу років, який було визначено до внесення відповідних змін. Просить задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позовні вимоги не визнало, 29 листопада 2021 року надало до суду відзив на позовну заяву (вх.№69937), в якому зазначає, що відповідні записи в трудовій, книжці підтверджують тільки загальний стаж роботи позивача, але вони не містять належні та достатні відомості, щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи та не визначають його право на пенсію на пільгових умовах, у зв`язку з чим не має правових підстав для зарахування відповідно періоду роботи до пільгового стажу без довідок, що уточнюють характер роботи. Управлінням Пенсійного фонду до пільгового характеру роботи на підставі записів трудової книжки, а також довідки № 11-01- 22/271 від 09 червня 2021 року, виданої АСК «Укррічфлот» про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (копія надана позивачем до позову) зараховано наступні періоди роботи позивача:

- з 27 серпня 1996 року по 03 березня 1997 року - робота на посаді докера-механізатора комплексної бригади 2 групового району Запорізького річкового порту;

- з 17 лютого 1999 року по 10 жовтня 2017 року - робота на посаді докера-механізатора комплексної бригади 2 групового району Запорізького річкового порту.

Зазначає, що вказані пільгові періоди роботи обраховані Управлінням Пенсійного фонду в кількості 19 років 02 місяці 02 дні. Відповідно до записів трудової книжки позивач в період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року працював на посаді докера-механізатора на підприємстві «ВВС». Проте у трудовій книжці позивача відсутні записи про умови і характер виконуваної роботи в цей період, що давало б право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до статті 55 Закону № 1788. Управлінням Пенсійного фонду не було враховано період роботи позивача з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року у зв`язку з не підтвердженням пільгового характеру, а саме, відсутністю довідки, що підтверджує такий пільговий характер роботи позивача. Даний період роботи позивача не передбачений довідкою АСК «Укррічфлот» № 11-01-22/271 від 09 червня 2021 року. Вказує, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії довідки, яка уточнювала б пільговий характер роботи позивача у період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року позивачем надано не було. Отже, Управлінням Пенсійного фонду було обраховано страховий стаж позивала у кількості 39 років 01 місяць 01 день, а пільговий стаж - у кількості 19 років 02 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на підставі пункту «г» статті 55 Закону № 1788, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

28 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Пенсійного фонду № 86 від 04 серпня 2021 року позивачу було відмовлено у призначені за вислугу років, підставою для відмови вказано відсутність необхідного пільгового стажу 20 років, та рекомендовано надати пільгову довідку за професією - докер-механізатор за період роботи на підприємстві ТОВ «ВВС» з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року.

Позивач, не погодившись з відмовою управління Пенсійного фонду України у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, вважаючи такі дії протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

1. Щодо не зарахування відповідачем періодів роботи позивача з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року до його пільгового стажу суд зазначає наступне.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника;

за вислугу років.

Згідно статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За приписами статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Стаття 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема відповідно до пункту «г» право на пенсію за вислугу років мають: г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років вже досяг 55 річного віку, загальний страховий стаж складає більше 30 років.

За правилами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини 4 статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право органів, що призначають пенсії, вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 2 п. 2.3. Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах і районах у містах управління має право проводити планові та позапланові перевірки на будь-яких підприємствах, в установах, організаціях, фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, інших документів, пов`язаних із призначенням пенсії, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості, зокрема письмові, з питань, що виникають у процесі таких перевірок.

Тобто, основним документом який підтверджує наявний трудовий стаж є трудова книжка, і лише за її відсутності або відсутності у трудовій книжці відповідних записів, приймають уточнюючі довідки про періоди роботи не зазначені у трудовій книжці.

Таким чином, з аналізу наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що використання норм Постанови № 637 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Отже суд дійшов висновку, що згідно пункту 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993року за № 110 (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що аналогічні висновки викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду справи № 334/11778/13-а (адміністративне провадження № К/9901/12505/18), від 19 грудня 2018 року (яке набрало законної сили 19 грудня 2018 року).

Суд зазначає, що спірним питанням є не зарахування Управлінням Пенсійного фонду до спеціального стажу періоду роботи позивача докером-механізатором на ТОВ «ВВС» у період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року.

З цього приводу суд зазначає, що при вирішенні даного спору необхідно встановити наявність у Позивача спірного періоду спеціального стажу.

Судом досліджені наступні документи.

Згідно долученої до матеріалів справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 07 липня 1983 року судом встановлено, що:

27 серпня 1996 року позивача було прийнято докером-механізатором комплексної бригади до Запорізького річкового порту (запис №14);

03 березня 1997 року позивач звільнений по переводу у ТОВ «ВВС» згідно статті 36 п.5 Кодексу Законів про Працю України (запис №15);

04 березня 1997 року позивача було прийнято по переводу до ТОВ «ВВС», на посаду докера-механізатора (запис №17);

04 лютого 1999 року позивач звільнений по переводу до ЗАТ «Запорізький річковий порт» (запис №18);

04 лютого 1999 року позивач прийнятий по переводу до ЗАТ «Запорізький річковий порт» на посаду докера-механізатора (запис №19).

Згідно довідки архівного управління Запорізької міської ради № 04-25/Г-1517 від 11 серпня 202 року документи від ТОВ «ВВС» на зберігання не надходили, тому надати будь яку інформацію про стаж та нарахування заробітної плати ОСОБА_1 на ТОВ «ВВС» немає можливості. Підстава: абетковий покажчик ліквідованих установ.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ще 17 січня 2007 року було внесено запис номер 1010044 про припинення юридичної особи, якою виступає ТОВ «ВВС». Жодні дані про правонаступника вказаного підприємства у реєстрі відсутні.

Судом також досліджено Довідку АСК «Укррічфлот» №11-01-22/271 від 09 червня 2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану ОСОБА_1 .

Таким чином, твердження Управління Пенсійного фонду, що період роботи позивача докером-механізатором на ТОВ «ВВС» у період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років - є необґрунтованим, оскільки записи трудової книжки позивача, містять інформацію про характер виконуваних робіт, та свідчать про те, що позивач у вказаний період працював на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Крім того, судом встановлено, що позивач вичерпав всі можливості отримання уточнюючої довідки у ТОВ «ВВС».

Як з`ясовано судом з трудової книжки позивача та зазначалось вище, позивач спірний період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року - працював на роботах, які дають право на пенсію за вислугу років, і спеціальний стаж позивача складає більше 21 року.

Враховуючи наведене та матеріали справи, позивачем документально доведено необхідність зарахування періоду роботи позивача докером-механізатором на ТОВ «ВВС» у період з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року, до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

2. Крім того суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту „а статті 54, статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788ХІІ зі змінами (далі Закон 1788), внесеними законами України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII (далі Закон 213), „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911VIII. На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом „а статті 54, пунктами „а, „б, „в, „г, „д, „е, „є, „ж статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Пунктом 16 розділу 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій» (дата набрання чинності 11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж роботи, необхідний для призначення такої пенсії.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як встановлено судом, на час звернення до Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивач досяг необхідного віку, та мав необхідний страховий та спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином відмова Управління Пенсійного фонду у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення - є протиправною, отже, його позов підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що Управління Пенсійного фонду безпідставно дійшов висновку про відсутність у Позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України „Про пенсійне забезпечення, тому необґрунтовано і неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління Пенсійного фонду зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу докером-механізатором у Товаристві з обмеженої відповідальністю ВВС у період роботи з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року, та зобов`язати Управління Пенсійного фонду призначити та виплачувати позивачу, пенсію за вислугу років, відповідно до положень пункту г статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788, з дня звернення за пенсією - з 28 липня 2021 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову та про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії задовольнити.

Визнати протиправною відмову у призначені ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років за роботу по професії докера-механізатора у Товаристві з обмеженої відповідальністю ВВС та на Запорізькому річковому порту.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу докером-механізатором у Товаристві з обмеженої відповідальністю ВВС у період роботи з 04 березня 1997 року по 04 лютого 1999 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій призначити та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років, відповідно до положень пункту г статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788, з дня звернення за пенсією - з 28 липня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1816,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 11 травня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов