Справа № 380/3659/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3659/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді О.Желік розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови, викладеній у листі від 14.01.2022 року вих. № 1300-5308-8/4850, у проведенні нарахування та виплаті на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії в сумі 25584,27 грн. за період з 31.05.2019 року по 15.03.2021 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої пенсії у сумі 25584,27 грн. за період з 31.05.2019 року по 15.03.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.000618 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 відповідно до ст.ст. 13, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку 89% грошового забезпечення, та виплатити позивачу пенсію в розмірі 89 відсотків грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2018. На виконання рішення суду відповідач провів перерахунок, а суму заборгованості за період з 01.01.2018 по 30.05.2019 у розмірі 25584,27 виплатив 15.03.2021. Оскільки законодавством передбачено право на компенсацію втрати частини доходів, яке позивач, на його думку, набув 15.03.2021 в момент виплати ГУ ПФ України у Львівській області суми заборгованості, він звернувся до відповідача із відповідною заявою про нарахування йому такої компенсації, на що отримав відмову. Позивач не погоджується з такою відмовою, відтак звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 28.02.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали від 28.02.2022 відповідач отримав засобами електронного зв`язку 01.03.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа. Станом на день розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відтак суд, керуючись ч.6 ст.162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

З 01.01.2011 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІ у розмірі 89 відсотків грошового забезпечення, що підтверджується повідомленням про призначення пенсії та протоколом про призначення пенсії від 17.01.2011.

Позивачу проведено ряд перерахунків пенсії з 01.04.2015, з 01.06.2015, з 01.08.2015, з 01.03.2016, з 01.05.2017, з 01.11.2017, де основний розмір пенсії складав 89% грошового забезпечення.

Адміністрацією Державної Прикордонної служби України видано довідку № 11/4949 від 31.03.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).

На підставі довідки від 31.03.2018 № 11/4949 ГУ ПФУ у Львівській області з 01.01.2018 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови № 103, в результаті якого основний розмір пенсії обраховано у розмірі 70 % грошового забезпечення. Вказане підтверджується повідомленням про перерахунок пенсії у пенсійній справі № Держприкордонслужба України від 15.04.2018.

18.01.2019 та 21.02.2019 позивачем до ГУ ПФУ у Львівській області направлено заяви про перерахунок пенсії у розмірі 89 % грошового забезпечення з моменту виникнення права на перерахунок, тобто з 01.01.2018.

Листами від 01.02.2019 № 229/Н-20/07.05-06, № 215/Н-20/07.05-06 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що з прийняттям Постанови № 103, перерахунок раніше призначеної пенсії здійснено з 01.01.2018 за нормами законодавства, що діє на момент перерахунку, виходячи із 70 відсотків суми грошового забезпечення.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо перерахунку пенсії шляхом зменшення з 89 % до 70 % відповідної суми грошового забезпечення, позивач звернувся до суду.

Вказані обставини встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі № 1.380.2019.000618, яке набрало законної сили 31.05.2019, відтак такі відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618, яке набрало законної сили 31.05.2019, позов задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2018 пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст.ст. 13, 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку 89 % грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 89 відсотків грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2018.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провело перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи з розміру 89 % грошового забезпечення та нараховано суму заборгованості з 01.01.2018 по 31.05.2019 у розмірі 25584,27 грн.

Вказану суму заборгованості виплачено позивачу 15.03.2021, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк», копія якої наявна в матеріалах справи.

Позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 10.01.2022 у якому просив просив надати належним чином завірений розрахунок нарахування компенсації втрати частини доходів в сумі 25584,27 грн за період з 01.01.2018 по березень 2021 року на момент виплати заборгованості.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом № 1300-5308-5/4850 від 14.01.2022 повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів позивачу оскільки, виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Зазначило також, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Разом з тим, вказав, що такі суми виплачуються за умови наявності вини пенсійного органу. Повідомив, що в даному випадку відсутній факт несвоєчасної виплати та вини Головного управління щодо виплати нарахованої суми доплати на виконання рішення суду від 11.03.2019 у справі № 1.380.2019.000618 та вказаним судовим рішенням не покладено зобов`язань на відповідача щодо нарахування та виплати такої компенсації.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у Львівській області щодо нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону № 1058-IV: пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 47 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: -пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок № 159. Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Як визначено в пункті 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні цього спору суд враховує такі правові висновки Верховного Суду такого змісту:

- «[…] Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення. […] Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи скаржника, що перерахунок основного розміру пенсії і відповідна доплата позивачу у розмір 26082,12 грн не є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17»,

У постанові від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а Верховний Суд вказав таке:

- «Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16). […] Доводи скаржника, що 8453,40 грн. не є доходом в розумінні ст.2 Закону № 2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі. Тобто, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону № 2050-ІІІ».

Наступні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 521/940/17;

- «[…] основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу», постанови від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16.04.2020 у справі №200/11292/19-а.

Аналіз наведених норм права та підходів суду касаційної інстанції до застосування Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 дозволяє суду зробити такі висновки, що будуть використані в процесі правозастосування при прийнятті рішення у цій справі:

- основною умовою для виплати підприємством (установою, організацією) фізичній особі компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених законом строків виплати нарахованих доходів;

- під доходами розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії;

- компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ): самостійно (добровільно) чи на виконання судового рішення, яким зобов`язано провести нарахування/перерахунок доходу;

- якщо за наслідками перерахунку/нарахування доходу за певний період (кілька місяців, років тощо) за кожен місяць цього періоду донараховано певні суми коштів, котрі за наслідками перерахунку додаються та виводиться загальна сума доплати, то ця сума не набуває характеру «одноразового платежу» в розумінні Закону №2050-ІІІ;

- нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в місяці виплати основної суми доходу та розраховуватися по день виплати, адже цей день є останнім днем періоду, за який нараховується компенсація.

За обставин цієї справи внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 89 % до 70 % сума його пенсійної виплати за період починаючи з 01.01.2018 була занижена на 19 % грошового забезпечення щомісяця. На виконання рішення суду у справі № 1.380.2019.000618 Головне управління ПФУ у Львівській області в липні 2019 року здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 та визначило доплату до пенсії (різницю між сумою, що підлягала виплаті за місяць, та фактично виплаченою сумою) за кожен місяць заниження. Надалі пенсія виплачується позивачу в повному (перерахованому) розмірі.

Доплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 в загальній сумі 25584,27 грн фактично здійснена 15.03.2021.

Оскільки пенсія є щомісячним періодичним платежем, яку отримує особа в разі досягнення пенсійного віку чи відповідної вислуги років, то з вини ГУ ПФУ у Львівській області позивач щомісяця починаючи з січня 2018 року до липня 2019 року не отримував істотну частину. Остаточний розрахунок з ОСОБА_2 проведено лише 15.03.2021. Отже, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою перерахованої пенсії.

Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у листі № 1300-5308-5/4850 від 14.01.2022 щодо відсутності вини ГУ ПФУ у Львівській області у несвоєчасній виплаті суми доплати за рішенням суду № 1.380.2019.000618 від 11.03.2019 з огляду на застосування передбачених Порядком № 649 процедур, а також твердження, що доплата за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 є одноразовим платежем і, як наслідок, не є доходом в розумінні Закону № 2050-ІІІ. Суд враховує, що зменшення розміру пенсії позивача з 01.01.2018 відбулось внаслідок протиправного зменшення ГУ ПФУ у Львівській області відсоткового значення розміру грошового забезпечення з 89 до 70 відсотків, що констатовано в рішенні суду у справі № 1.380.2019.000618. Визначені Порядком № 649 черговість/послідовність погашення заборгованості не впливають на висновки суду у цій справі та не стосуються спірних правовідносин, оскільки визначають порядок виконання рішень судів та не спростовують того, що саме відповідач внаслідок власних протиправних дій в процесі перерахунку пенсії ОСОБА_2 впродовж тривалого періоду часу занижував розмір його щомісячної пенсійної виплати та, як наслідок, порушив строки її виплати. Починаючи з січня 2018 року позивач щомісяця впродовж тривалого періоду часу недоотримував значну суму пенсії, фактично розрахунок по заборгованості за цей період завершено 15.03.2021.

Оскільки 15.03.2021 остаточні розрахунки було проведено, відповідач повинен був в березні 2021 року нарахувати та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159. За встановлених обставини суд вважає, що ГУ ПФУ у Львівській області допустило бездіяльність, що полягає у нездійсненні нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачені суми пенсії, перерахованої за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно на підставі рішення суду № 1.380.2019.000618 від 11.03.2019.

З метою відновлення прав позивача суд приймає рішення зобов`язального характеру, на виконання котрого відповідач, нараховуючи компенсацію на суми несвоєчасно виплаченої пенсії ОСОБА_2 , перерахованої за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 (загальний розмір 25584,27 грн), повинен провести відповідний розрахунок на підставі статей 3,4 Закону № 2050-ІІІ шляхом множення суми нарахованого, але несвоєчасно виплаченого позивачу доходу за кожен відповідний місяць (у відповідному нарахованому розмірі) на індекс інфляції в період невиплати доходу, що закінчується 15.03.2021. При цьому інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться. Суд також враховує, що відповідач в принципі не здійснював нарахування компенсації за несвоєчасну виплату пенсії ОСОБА_2 , перерахованої за період з 01.01.2018 до 31.05.2019 на підставі рішення суду у справі № 1.380.2019.000618 від 11.03.2019, - з мотивів відсутності підстав для вчинення таких дій. Отже, спору щодо способу розрахунку компенсації між сторонами не існує, тому підстав досліджувати це питання більш глибоко немає.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, при цьому вийшовши за межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку діям відповідача, які зумовили звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що дії відповідача в цілому не відповідають визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушують право позивача на отримання пенсії у належному розмірі, тому такі дії слід визнати протиправними, задовольнивши позовні вимоги в частині їх оскарження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження правомірності своїх дій, які є предметом оскарження.

Доводи відповідача про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Тому такі доводи відхиляються судом.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, відповідно до приписів ст. 139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає в ухиленні від здійснення нарахування та виплати в березні 2021 року ОСОБА_1 компенсації втрат частини доходів у зв`язку із несвоєчасною (15.03.2021) виплатою пенсії за вислугу років за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно, перерахованої на підставі рішення суду № 1.380.2019.000618 від 11.03.2019, що набрало законної сили 31.05.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 Львівська область м.Львів вул.Митрополита Андрея 10, код за ) на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрат частини доходів у зв`язку із несвоєчасною (15.03.2021) виплатою пенсії за вислугу років за період з 01.01.2018 по 31.05.2019 включно, перерахованої на підставі рішення суду № 1.380.2019.000618 від 11.03.2019, що набрало законної сили 31.05.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Желік О.М