Справа № 640/3982/21
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 травня 2022 року

м. Київ

справа № 640/3982/21

адміністративне провадження № К/990/10233/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі №640/3982/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (надалі - відповідач 1), Державної податкової служби України (надалі - відповідач 2), в якому просило: - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 жовтня 2020 року №2048991/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 571 від 18 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 571 від 18 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 жовтня 2020 року №2048992/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 581 від 19 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 581 від 19 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 жовтня 2020 року №2048990/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 592 від 19 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 592 від 19 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 20 жовтня 2020 року №2048993/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 638 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 638 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 жовтня 2020 року №2052350/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 639 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 639 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 жовтня 2020 року №2052345/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 640 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 640 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 жовтня 2020 року №2052351/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 641 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 641 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 жовтня 2020 року №2052346/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 652 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 652 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року; - визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 21 жовтня 2020 року № 2052349/33892171 про відмову у реєстрації податкової накладної № 676 від 20 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних; - зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну № 676 від 20 серпня 2020 року а Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання, а саме 09 вересня 2020 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що податковим органом безпідставно віднесено операції позивача до ризикових, безпідставно зупинено реєстрацію поданих позивачем податкових накладних та в подальшому безпідставно відмовлено у їх реєстрації, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

В обґрунтування протиправності рішення податкового органу, позивач посилається на обставини того, що оскаржувані рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки позивачем на виконання вимог податкового органу було надано всі необхідні документи, які засвідчують факт реальності господарських операцій та містять підстави для реєстрації податкових накладних, а отже, контролюючий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної.

Також, позивач зауважує, що на момент зупинення реєстрації податкових накладних у податкового органу були відсутні будь-які підстави для такого зупинення, оскільки відсутня будь-яка достовірна інформація, з якої можна б було зробити висновок про ризиковість здійснення господарської операції.

Також, позивач зазначає, що рішення комісії про відмову у реєстрації податкових накладних, не містить конкретної інформації, щодо причин та підстав для прийняття таких рішень, а лише містять загальні фрази.

За твердженнями позивача, рішення комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, про відмову в реєстрації податкових накладних позивача є протиправними та такими, що підлягають скасування.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Вінницькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі №640/3982/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко