Справа № 160/23671/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
04.05.2022 року представником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначає наступне. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені (пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України). Підприємство ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» заяв про повернення надміру сплаченої суми до ГУ ДПС у Дніпропетровській області не подавало.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Основним видом економічної діяльності ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» є оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього (код КВЕД 46.74).
У період з 2020 року по 2021 рік ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» перебувало на податковому обліку в Головному управлінню ДПС у м. Києві (Печерський район).
З 26.01.2021 року у зв`язку зі зміною юридичної адреси ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» стало на податковий облік до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до витягу з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами, наданого ГУ ДПС у м. Києві, станом на 04.02.2022 року по платнику податків ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС», який перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, обліковується позитивне сальдо з податку на додану вартість на суму 277935,80 грн.
04.10.2021 року позивачем подано до Головного управління ДПС у м. Києві заяву №04-01_/УТС/1 від 04.10.2021 року про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн.
Враховуючи викладене, у Головного управління ДПС у м. Києві відсутні підстави для перерахування ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» коштів з ПДВ у розмірі 277935,80 грн. з бюджетного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування.
Позивачем 01.11.2021 року повторно направлено заяву від 01.11.2021 року №02-01/1_11/УТС/1 про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн. до Головного управління ДПС у м. Києві.
Суд зазначає, що в матеріалах справи також міститься додана позивачем копія повторно поданої через електронний кабінет платника податків заяви від 03.02.2022 року №01-02/УТС до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Правобережного ДПІ (Чечелівський р-н м. Дніпра) про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн.
У свою чергу Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву від 04.05.2022 року зазначає, що ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» заяв про повернення надміру сплаченої суми до ГУ ДПС у Дніпропетровській області не подавало.
У якості підтвердження сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість позивачем надано:
- платіжне доручення №349 від 26.08.2021 року на суму 8920,00 грн. з призначенням платежу: ПДВ за липень 2021 року;
- платіжне доручення №360 від 07.09.2021 року на суму 217063,00 грн. з призначенням платежу: ПДВ за липень 2021 року.
Позивач не згоден з відмовою про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість, у зв`язку з чим звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 43 Податкового кодексу України визначає умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.
Пунктом 43.1 вказаної статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
За правилами пункту 43.2 цієї ж статті, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4. статті 43 Податкового кодексу України).
Згідно з абзацами 1, 3 та 4 пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Пунктом 43.6 статті 43 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.
Пунктом 1 Порядок №60 визначено, що платник податків має право на повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені з єдиного рахунка, відкритого на ім`я ДПС у Казначействі. Заява подається платником податків до територіального органу ДПС за основним місцем обліку такого платника виключно в електронній формі через сервіс «Електронний кабінет», що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.
Таким чином, законодавець передбачив, що повернення надміру сплачених грошових зобов`язань можливе у випадку безпосереднього звернення платника податку з відповідною заявою та за умови відсутності у нього податкового боргу. При цьому, напрямок перерахування коштів визначає платник податків самостійно. Повернення надміру сплаченого податку здійснюється шляхом формування підрозділом територіального органу ДФС електронного висновку, а органи Державної казначейської служби зобов`язані здійснити повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань.
Отже, обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДПС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №826/3490/18, від 13.06.2019 року у справі №812/1017/16, від 11.06.2019 року у справі №826/8802/16, від 05.03.2019 року у справі 814/3233/15, від 28.02.2019 року у справі №805/1218/16-а, від 05.02.2019 року у справі №826/7672/17.
Відповідно до норм частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Судом встановлено, що 04.10.2021 року позивач, на підставі статті 43 Податкового кодексу України, відправив до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку заяву №04-01_/УТС/1 від 04.10.2021 року про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн.
Заява №04-01_/УТС/1 від 04.10.2021 року подана позивачем з порушенням Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 року №60.
У цей же час, відповіді на вказану заяву ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивачу не надало, чим також порушило вимоги чинного законодавства України.
Суд зазначає, що позивач повторно через електронний кабінет платника податків звернувся до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, подавши заяву від 03.02.2022 року №01-02/УТС до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Правобережного ДПІ (Чечелівський р-н м. Дніпра) про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн.
Однак, відповіді на заяву від 03.02.2022 року №01-02/УТС ГУ ДПС у Дніпропетровській області позивачу також не надано.
Порядком №60 встановлено, що заява про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань подається платником податків до територіального органу ДПС за основним місцем обліку такого платника (п.1 Порядку №60).
Як встановлено судом, з 26.01.2021 року у зв`язку зі зміною юридичної адреси, ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Таким чином, заяви №04-01_/УТС/1 від 04.10.2021 року та №02-01/1_11/УТС/1 від 01.11.2021 року про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість помилково подано позивачем до Головного управління ДПС у м. Києві, чим порушено вимоги Порядку №60.
Головне управління ДПС у м. Києві не мало повноважень розглядати подані позивачем заяви, у зв`язку з порушення порядку зверненні за принципом територіального підпорядкування.
Враховуючи викладене, у Головного управління ДПС у м. Києві відсутні підстави для перерахування ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» коштів з ПДВ у розмірі 277935,80 грн. з бюджетного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування.
Суд наголошує, що у Головного управління ДПС у м. Києві відсутні повноваження розглядати заяви позивача по суті, а відмова у їх розгляді мала бути вмотивована тим, що позивач звернувся до податкового органу не за його місцем обліку.
У цей же час суд зазначає, що позивач звертаючись до Головного управління ДПС у м. Києві із заявами про повернення надміру сплачених грошових коштів, порушив порядок звернення за принципом територіального підпорядкування.
Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у м. Києві в частині неподання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку щодо повернення ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» надміру сплаченого грошового зобов`язання з ПДВ не підлягають задоволенню, адже, ГУ ДПС у м. Києві не наділено повноваженнями розглядати по суті такі заяви позивача.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти висновок щодо повернення ТОВ «УКР-ТЕХ-СЕРВІС» надміру сплаченого грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 277000,00 грн. (двісті сімдесят сім тисяч гривень 00 копійок) та надати його до відповідного органу Державної казначейської служби України суд зазначає наступне.
У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, обов`язковою передумовою для застосування до суб`єкта владних повноважень зобов`язальних наслідків є визнання його бездіяльності протиправною.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що заява від 03.02.2022 року №01-02/УТС про повернення надміру сплачених коштів з податку на додану вартість у розмірі 277000,00 грн., подана через електронний кабінет платника податків до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Правобережного ДПІ (Чечелівський р-н м. Дніпра), відповідає вимогам ст.43 Податкового кодексу України та подана з додержанням вимог Податкового кодексу України та порядку №60.
У свою чергу, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області відповіді на вказану заяву позивача, в порушення вимог Податкового кодексу України, не надало, а отже, має місце протиправна бездіяльність.
Суд також звертає увагу, що жодним з відповідачів належних доказів щодо наявності у позивача податкового боргу не надано, в той час, як матеріалами справи підтверджено наявність у позивача переплати з податку на додану вартість у сумі 277935,80 грн., що також не заперечується сторонами у справі.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позивачем підтверджено своє право на повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на додану вартість та дотримано передбачений Податковим кодексом України та Порядком №60 порядок і строк звернення до податкового органу із відповідною заявою. Разом із тим, відповідачем-2 не вжито дій щодо підготовки та подання до органу казначейської служби висновку щодо поверненню позивачу спірних сум надміру сплаченого грошового зобов`язання.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Стосовно клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм видно, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Аналіз зазначених рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створюватиме перешкоди для його (рішення) виконання, а також позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.
Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання чинності рішення у цій справі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
У відповідності до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2270 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №41 від 24.11.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 1135 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський